THE GRAND TOUR UVÁDÍ
Dobrý den, vítejte u Grand Tour
a tohohle Lamborghini Huracán Sterrato.
Na rozdíl od normálního Huracánu, který byl navržen
na projíždění městy pozdě večer patnáctikilometrovou rychlostí,
tento byl navržen na prohánění se pouští rychlostí 260 kilometrů za hodinu.
Má střešní nosiče, rozšířené podběhy kol,
zesílenou spodní stranu a odpružení s dlouhým pojezdem.
Je to Lamborghini bandita.
A na nájezd v poušti se nechystá jen Lamborghini.
Tohle je Porsche 911 Dakar.
Má pohon všech kol, kryty podvozku
a o 50 milimetrů větší světlost než běžná 911.
Dokonce i Morgan to zkouší.
Ano, tohle je CX-T a také stojí na chůdách.
Má nastavitelné závodní tlumiče a vnější klec pro případ převrácení.
Hezké.
Všechna tato auta jsou samozřejmě skvělá,
ale také nejsou vůbec levná.
Porsche stojí 173 000 liber.
Morgan je za 204 000,
a tohle je za 250 000.
To nás přimělo se zamyslet.
Dokážeme postavit závodní auto za méně?
Za mnohem méně.
Pojďme se podívat, co jsme koupili.
Já si vybral toto Maserati GranCabrio,
za které jsem zaplatil necelých 26 000 liber.
Richard Hammond koupil tohle.
Je to Aston Martin DB9 V-12 Volante,
který ho stál 22 000.
A Jeremy Clarkson koupil
Jaguara F-Type V6 S za 25 000.
A nemusím ani zmiňovat, že nám právě přišla zpráva od pana Wilmana.
Povídej.
Píše: „Teď přetvoříte své koupě na pouštní závoďáky.
„A až to dokončíte,
„budete se hlásit na vlakovém nádraží ve městě Choum,
„které je v Mauritánii.“
- Kde je Mauritánie? - Možná špatně napsal Mauricius?
No, nikde to není. Není to skutečné místo.
- No, Mauritánie. - O čem to mluvíš?
Ale no tak.
Lev, čarodějnice a zrcadlo,
Alenka za skříní a tak.
Projdeš zadní částí skříně,
cestou vesele pozdravíš mluvícího lva,
a musíš si dát bacha na lidi pobíhající v tabardech a kytlicích z karet.
Ozývá se ti tam C. S. Lewis.
- Ano. - Lewis Carroll.
To nebyly cestopisy.
Ty nevěříš, že to místo existuje.
Žádná Mauritánie není!
Avšak ukázalo se, že Mauritánie je skutečné místo.
ATLANTICKÝ OCEÁN - AFRIKA - INDICKÝ OCEÁN
Je to bývalá francouzská kolonie v západní Africe.
A takhle vypadá.
MAURITÁNIE
Dvě třetiny této obrovské země, čtyřikrát větší než Spojené království,
jsou pohřbeny pod saharskou pouští.
Což znamená, že z velké většiny je tam míle za mílí
nic a nikdo.
Ale tady, uprostřed toho obrovského moře
přehřáté prázdnoty,
leží koleje,
které procházejí městečkem,
kde se máme hlásit.
Choumem.
CHOUM - 2 735 OBYVATEL
TEPLOTA 46 °C
Naše peníze prý mají v Mauritánii mnohem větší cenu.
Myslel jsem si, že bude barevnější a budou tu mluvící zvířata.
Je tu hezky ticho.
- Že jo? - Jo.
Na kravál je tu moc horko.
Je opravdu horko. 46 stupňů.
Ale je to suché horko.
Neříkej... To nesnáším.
- Nesnáším suché horko. - Je prostě horko!
- Tamhle je restaurace. - Kde?
Pivo si dát nemůžeme.
- Co? - Nesmějí prodávat alkohol.
- Cože? - V Mauritánii se nepije.
- Vážně? - Je muslimská.
Jaká pohádková země nenabízí gin?
Mám mírně alkoholický dezinfekční prostředek na ruce,
- jestli to pomůže. - Schovej si ho.
Můžu jen říct, jak hezké je moci zase dělat Grand Tour,
- pořádnou Grand Tour. - Jo.
- Víš, co tím myslím? - Jo.
Na zaprášeném, v tomto případě vymyšleném místě.
Jde tento muž vyklepávat karoserii té dodávky?
Vím, co to je.
Je to dodávka. Opravdu stará rozbitá dodávka.
Pan Wilman říkal, než jsme odjeli,
že nám poskytl záložní vozidlo, kdyby se jedno z našich podělalo.
Proč poslal dodávku?
Říká, že v té dodávce je všechno,
co potřebujeme k této cestě. Je otevřená.
Jsi si jistý? Nekrademe něčí obživu?
Kdepak. Říkal to. Ale vyvolává to otázku,
jak se naše auta dostanou...
Říkal, že nám je doručí.
Dodávka byla zjevně zakoupená na místě
a my dorazili letecky,
takže Hammond měl za to, že existuje jen jedna možná odpověď.
Takže si myslíš, že přijede vlak s našimi auty?
No, vlak... tohle je dobré místo pro vlaky, ne?
- Ano, to přiznávám. - A... Ano.
A jediná cesta sem je vlakem.
Jak jinak se sem dostanou?
Protože tam nebyly žádné automatické cedule,
které by hlásily vlaky,
čekali jsme.
Všiml sis, kolik je tu prázdných
plastových lahví?
Hodně.
Je to, podívej. Jedna, dvě, tři, čtyři, pět, šest,
- sedm, osm, a to jen tady. Devět, deset. - Jo.
Našel bych výrobce a zabil je.
Je to trochu drsné, ale je to nepořádek a budou tady hodně dlouho.
- Je to odpad. - Navždy.
Nestává se často, že bys čekal na vlak
- jen tak u kolejí, co? - Ne.
- V Paddingtonu by to nešlo. - Ne.
Co když nepřijede?
Co když na něm naše auta nebudou?
- Tam! - Kde?
Tamhle. To je on, musí být.
Ano, máš pravdu.
Bože, je obrovský!
Největší věc, co jsem viděl.
To máš recht.
- Vidíš auta? - Ne.
- Vidíš kusy železné rudy? - Jsem dost vysoký,
tak vidím železnou rudu.
- Co je tohle? - Lidi.
Hoši, to je vůz pro ostrahu.
- Tamhle je konec. - Jo, ale podívej, co je před...
- Před vozem pro ostrahu? - Ano, hele. Podívej.
To je plošina, jiný druh vagonu.
- Plošina. - Jsou na ní tři věci.
- Je to tady. - Jo!
Jsou to auta.
Vlak zastavil
a protože jsme předpokládali, že se zase brzy rozjede,
museli jsme pracovat rychle a sundat naše auta.
Co budeme dělat? Nemám ponětí.
Na železnici v Hornby
se plošina přesune na odstavné koleje s rampou,
- po které s auty sjedeš. - Jo.
- Ale za nimi je vůz s ostrahou. - Ano.
Bez něj přece dál nepojedou.
Ne. Musí zpátky, tam bude výhybka.
- Ale jak? To neodtlačíme. - Musí tu být šibovačka.
Máme tu vláčky na hraní v životní velikosti.
Na druhé koleji bude šibovačka, tak to na dráze chodí.
Našli jsme posunovací lokomotivu
a James šel oslovit strojvůdce svou nejlepší francouzštinou.
To zní trochu...
Možná to James řídí sám, s obří erekcí.
Jo, jestli to řídí on, tak to přepálí.
I kdyby se jen vezl, bude vzrušený.
Posunovací lokomotiva.
- Veze se! - Chlapi, jsem na šibovačce!
Právě projel pořádně nadrženej starouš.
Jo!
Stal se z toho nejlepší den v životě Jamese Maye?
- Má k dispozici celou železniční síť. Jo. - Vláčky a koleje v životní velikosti.
Jestli jste někdy měli mašinky Hornby,
víte přesně, jak to funguje. Jdeme na to!
Už jede.
Blížil se železničář a s francouzštinou byla řada na mně.
Ty to...
odpojit.
A mezitím přichází James.
Jen se jdu podívat, kterou tam máš část.
- Je šťastnej. - Je to super.
- Ne, jede. Nasedne na to. - Nasedněme.
- Utečte! - Hrůza!
- Jednička. A pak? - Jedna.
Za volantem své velké modré posunovací lokomotivy
dotáhl James naše auta na postranní kolej,
odpojil vagon...
Teď dopředu. Uvolnit brzdu.
A pak znovu připojil vůz pro ostrahu k vlaku,
který po nabrání dalších pasažérů zase vyrazil.
Protože zapadalo slunce, museli jsme dostat auta z vagonu.
Což znamenalo nahodit prastarý a rozbitý staniční nakladač
a zapojit mé dovednosti z farmy.
Ještě kousek, dost.
Je to poprvé, co jsme udělali,
- no, pokusili se udělat, něco pořádně? - Ještě jsme to neudělali!
Ještě kousek. To je ono.
Pak jsem se pustil do vykládání zbylých dvou.
Myslím, že tvoje auto je těžší než moje, Jamesi.
- Dolů. - Dobrý.
Řekni, až bude na zemi.
- Myslím, že dobrý. - Stačí.
Hej, dokázali jsme to.
Dostali jsme všechna tři auta do Mauritánie.
Příštího rána jsme se po krátké, horké a bezalkoholové noci
shromáždili, abychom prozkoumali naše úpravy.
Začali jsme s mým Jaguarem F-Type.
Abych byl upřímný, jsem trochu zklamaný.
Nevyšlo to úplně, jak jsem si představoval.
Co sis představoval?
No, v sedmdesátých a osmdesátých letech, děti...
- Když říkám děti, my... Jo. - My. Jo.
Kupovali jsme rozšířené podběhy kol na Escorta
a pak jsme si nemohli dovolit koupit větší kola.
Ano, konečný výsledek vypadá směšně.
A když jdete dozadu...
Je asi pět a půl metru široké.
Kdybych se vykašlal na ta kola...
Proč jsi tam dal ty podběhy,
když nemáš kola, co by je zaplnila?
Ale i tak je to „Jaaaag“.
To je dobré.
- Doopravdy je tam „Jaaaag“. - Vyměnil jsem znak.
- Ne, vyměnil jsi „znaaaak“. - Taky dobrý.
Pak mám průduch na kapotě,
- protože jsem zvedl filtry. - Jo.
Zvolil jsem světla Stratos.
Jsi zaneprázdněný popisem svého ošklivého dítěte, že?
To je jen věc estetiky.
Ano, a když jde o estetiku, Hammonde,
jsi na velmi tenkém ledě.
- To je pravda. - Tak moment.
Žádné takové, přivezl sis taxíka.
- Chcete vědět, co to je? Ano. - Je to Aston Martin DB9, zničený.
Měl bys mu říkat „Zničený“.
Moje je lehce zkažené, tvoje je naprosto zničené.
Kecy. Hlavní věc.
Je to Aston Martin, ve kterém můžeš bydlet.
Tohle je stan, vyklopí se a je to dům.
Bydlím v čísle jedna na ulici Aston Martin. Jo.
- To je stan? - To je stan.
Je to krásné, vypadá jako žralok, nenápadně.
- Promiň, to nebylo... - Vypadá to jako Aston...
Má velký potenciál, a sice, že v něm můžeš bydlet.
Proč jsi tomu dal prsa z uhlíkových vláken?
Protože jsem zvýšil přívod vzduchu zepředu.
- Stejně jako já. - Jo.
To je ono. Zvýšil jsem odpružení.
- Máš tu přídavná světla. - To stačí.
Půjdeme se podívat na moje auto.
Nechci mluvit o tvém autě.
- Ale ano. Tudy. - Kdepak.
Výborně, Jamesi, to je bezpochyby dobře vypadající auto.
Vypadá líp než předtím.
- Dokonce jsi mu dal hezké proužky. - To ano.
Tohle auto se mi nikdy nelíbilo.
Ale teď ano.
Vážně je to vylepšení.
Kde máš... Jak jsi zvednul filtry?
Kapota je ve skutečnosti jiná.
Je to taková kopie kapoty MC,
jestli si pamatujete na supercar s motorem uprostřed,
má přídavné průduchy a slot tamhle.
Je to jako o Vánocích, a ty jsi dostal lepší dárek.
- Není mi dobře. - Přesně tak to je.
Hrozně mě štve, že tvoje auto vypadá líp než moje.
No samozřejmě.
Vypadá skoro tak dobře jako to moje.
Co ta klec pro případ převrácení?
Kdyby se převrátilo.
Takže... Tak počkej.
Je to tady.
- Zpráva? Povídej. - Zpráva od pana Wilmana.
„Pár pouští už jste projeli,
„ale tahle je velká.
„Je to Sahara, největší poušť na světě.
„A vy jí teď pojedete
„tisíc mil k pláži v Senegalu,
„kde kdysi končil závod Paříž–Dakar.“
Tak počkat, my děláme Paříž–Dakar?
My... To je klukovský sen. To je ono.
Ne, je to lepší,
protože nemusíme dělat tu nudnou část z Paříže,
- jedeme pouští. - Tu vzrušující část, na kterou se těšíš.
- To je nářez. - Nejlepší část Paříž–Dakar. Co?
Pánové.
Tohle možná vysvětluje, proč se Paříž–Dakar už nedělá
v téhle části světa, protože toho píše víc.
„Momentálně jste v červené zóně ministerstva zahraničí.
„Podle vlády nelze vyloučit terorizmus,
„a za hranicí v Západní Sahaře
„probíhá malá válka mezi separatisty a Maročany.
„Dokonce jsme museli oznámit naši přítomnost
„marockému ministerstvu obrany, aby naše vozidla nepovažovali
„za útočnou sílu a útok.
„Takže se chovejte slušně.“
S tímto varováním, jež nám znělo v uších, jsme nastartovali motory.
Věděli jsme pouze, že abychom se dostali do Dakaru,
musíme jet na jihozápad...
CHOUM - MAURITÁNIE DAKAR - SENEGAL
...a ponořit se do Sahary.
Čtyři sta padesát koňských sil, jedu Dakar v Astonu.
Navzdory Hammondovu nadšení
nebylo pochyb, že naše vozy čeká nesnadný úkol.
Protože na něco takového nebyly navrženy.
Lehce upravené supermodelky jsme poslali na mistrovství v kickboxu.
Moje auto začalo svůj život,
když Maserati patřilo k Ferrari,
ale v půlce jeho vývoje
se Fiat, který to vše vlastnil,
rozhodl, že Maserati by mělo být součástí Alfy Romeo.
Tak Maserati začalo znovu a použilo k výrobě kusy z Quattroporte.
F-Type byla taková směska.
Začal jako XJ sedan,
pak ho seřízli na XK,
a pak znovu na výrobu F-Type.
Takže je to ořez ořezu.
Motor je také taková změť,
protože chtěli šestiválec, ale nemohli si dovolit vlastní,
tak vzali svůj osmiválec a dva válce z něj usekli.
A máme šestiválec.
Funguje to. Upřímně, ano.
Zejména s kompresorem, který můžete slyšet.
Moje auto bylo navrženo v designovém centru Jaguaru,
v rohu kanceláře za plentou. Doopravdy.
Pak ho sestavili pomocí mnoha dílů z Fordu.
Ale pořád je to Aston Martin
a mnozí ho považují za první pořádný Aston Martin
od časů starého DB.
Probrala se navigace.
Vypadá to, že jsme jižně od Manchesteru.
Podívejte se na to. Duny!
Skutečná Sahara.
Duny jsou, jak známo, nebezpečné.
Tak jsme se rozhodli trochu si zablbnout.
Nejsme darebáci. Jsme tři králové.
A díky mému USB připojení
máme soundtrack.
Do prdele!
Nekrouhejte zatáčky.
Dejte na mě.
To ne.
Myslím, že to zabalila moje klimatizace.
Vážně.
To je teda hrozná smůla.
Moje funguje.
Kolik je venku stupňů?
Čtyřicet osm. Ty krávo.
VYSOKÁ TEPLOTA MOTORU VIZ NÁVOD
Vysoká teplota motoru. Zastavte.
Říká mi, že mám hned zastavit.
Dobrý Bože.
Ahoj.
V čem se zdá být problém, pane?
- Hodně toho vysvětluje tohle. - Máte drobné potíže?
To ano.
- Co to máš? - Větráček.
- Aha. - Od Petera Jonese.
Vážně to přestalo fungovat.
Říkám si, jestli nepřišlo o řemen.
- Hele, co je tohle? - Asi chladicí kapalina,
co vytekla pravděpodobně tudy.
A je to divné, protože je to ručně vyrobené.
Přesně, což znamená, že to je fortelně provedené.
„Ručně vyrobeno v Anglii.“
-„Ručně vyrobeno v Anglii.“ - To je ten problém. No jo.
- To bude tím. - Stojí to tady.
- Pořád je mimo číselník. - Nemůžeš tu jen tak sedět.
Musím ho nechat vychladnout. Nemůžu na nic sahat.
- Sprav to. - Proč na to nemůžeš sahat?
Protože je to horké.
Počkej, až vychladne a pak vyndej motor.
Nevychladne. Je 49 stupňů.
Je to na vrchu měřáku.
- Ne. Externí teplota. - Venkovní.
Šedesát tři.
- Fahrenheita? To není 60. - Ano, Fahrenheita. To je chladno.
Myslí si to, že je v Nottinghamu.
Vážně, hele.
Je 63 stupňů Fahrenheita a je v Nottinghamu.
To si myslí.
Tak co budeme dělat?
Vzhledem k tomu, že Hammond měl dům a auto,
které si myslelo, že je v Anglii za hezkého jarního dne,
rozhodl jsem se nedávat mu svůj větráček.
A pak jsme odjeli.
Shrnu situaci. Jsme na cestě 15 minut
a dva z nás stále jedou.
Naštěstí jsem rychle zjistil, v čem byl problém.
Tato tekutina, kterou jsem považoval za chladicí kapalinu,
co se vyvařila z motoru,
není chladicí kapalina.
Je to kapalina posilovače řízení. Vytekla odtamtud.
Rozehřála se a začala se vařit, protože je motor tak horký.
Musím dostat teplo ven.
Záložní dodávka pana Wilmana.
Musí tam být nářadí.
Vážně? Doufám, že to nebudu potřebovat.
Moment. Nářadí?
Tak jo.
To mi způsobuje bolest. Bolí mě to víc než tebe.
Tak!
Prosím nastartuj.
Ano. A dal jsem ti vzduch.
Byla ještě jedna věc, která by pomohla motor ochladit,
ale byla nepředstavitelná.
Nechci to udělat, ale budu muset.
Zapnout topení,
protože to vysaje horký vzduch z prostoru motoru
a pošle ho mně.
Jo, je to horké.
Vepředu
jsem se necítil takhle sám od doby, co jsme s Jamesem jeli na severní pól.
Mauritánie je prázdná.
Úplně prázdná. Podívejte se na to.
Nikdo sem nejezdí.
Když jsme dostali povolení k natáčení, mělo číslo 58.
Padesáté osmé povolení
vydané touto zemí od roku 1960.
To je 63 let.
Vydali jen 58 povolení k natáčení.
Hammonde, jsi zpátky.
Udělal jsem otvory do kapoty a jedu se zapnutým topením.
Nezbývá mi moc života.
To bych nechtěl.
Pokračovali jsme dál s naším pomalu pečeným kolegou,
dokud naše žíznivé motory nezačaly potřebovat benzín.
Což vzhledem k tomu, že na Sahaře není moc benzínek,
znamenalo zastavit u cisterny, kterou poskytl pan Wilman.
Jak to, že už jsi tak špinavý?
Jak se potíme, jsou vidět pásy.
- Já se tam peču. - Propána.
Můžeme si promluvit?
- Co? - Pojďte sem.
Co je?
Chlapi, než vyrazíme,
pan Wilman řekl, že chce, abychom provedli
fingovanou nehodu. Jo.
Kdy cisterna vybuchne.
Cože?
Chce, abychom předstírali, že panikaříme, že jsme uvízli na poušti bez paliva.
- Jo. Televizní drama. - Aha.
- To ne. - Jo.
Chce výbuch, který by mohl dát do upoutávky.
- Aha. - Hlasuju proti.
- Já taky. - Já jsem taky proti.
- To je hloupost. - Nechci ji vyhodit do vzduchu.
- Navíc to po nás chce. - Jo.
Musíme ji hlídat jako oko v hlavě.
Je to nejcennější, co máme.
Já mám plnou. Mayi?
- Ano? - Je tvoje.
Jamesi, kam to jdeš?
Natahuji ji, abychom ji dostali sem.
Můžeš zmáčknout tlačítko, aby...
- Je tam dole. Má malou... - Jo, mám to.
- Jo, je tam. - Je na něm pumpa.
- Můžeš ho zmáčknout? - Vidíme ho.
- Jo. Něco dalšího? - Jo, můžeš to zmáčknout?
- Jo, já... A pak... - Můžeš to zmáčknout, prosím?
- Udělal jsem to. - Zmáčkl ho.
- Nezmáčkl. - Ale jo.
Fakt jo.
- Kdepak. - Teď jsem ho zmáčkl znova.
Nastartuj a zmáčkni ho, prosím.
To jsou dvě věci.
A je to.
Skvělé instrukce.
Varoval jsem tě, Jamesi. Je to ta nejžhavější věc v...
Když jsme natankovali z velmi rozehřáté cisterny, jeli jsme dál.
A brzy jsme narazili na první velký geologický problém.
Chlapi, trochu mě znervózňuje
ten nekonečný útes před námi.
Kam dohlédnu, nemá konec.
Není vidět konec toho pohoří.
Sakra.
Když si někdo dal tu práci postavit tuhle cestu,
nekončila by v úpatí útesu, ne?
Brzy jsme zjistili, proč tam cesta byla.
Proč by někdo sakra stavěl tunel
uprostřed saharské pouště?
Nejspíš důl na něco děsivého.
- Co by těžili? Prach? - Hammonde, nebude tam nic děsivého.
Hej! Jamesi, mohli bychom tu udělat závod.
To je skvělý nápad, a já se nechci účastnit.
Nemyslíš, že je to dobrý nápad?
Kdo dosáhne nejvyšší rychlosti a zastaví, než narazí do...
Ne, ty to vlastně nedokážeš.
Do hajzlu! Stůjte.
Proč?
Jsou tu netopýři.
- Je tu spousta netopýrů. Všichni ven. - Netopýrů se bojím.
Netopýři nejsou nebezpeční.
Netopýři nejsou... Myslíš na Scooby-Doo.
- Slyšel jsi o ebole? - Ano.
Krvácíš z očí, z nosu,
- všech svých otvorů, všech. - Ano.
- A pak rychle umřeš. - Ano.
Ale máš dost času, aby stihla přijet tvoje rodina,
a pak vybuchneš a postříkáš je nakaženou krví.
Většina odborníků se shodne, že ji šíří netopýři v západní Africe.
A my jsme v západní Africe.
Ale teď máme problém.
- Vlastně ne. Nepojedeme do tunelu. - Propána.
Ne, do tunelu musíme.
Musíme do tunelu a musíme jet hrozně rychle.
- Ne rychle. - Ano.
- Bude to prášit. - Říkal jsi, že to může být v guánu?
- Mohlo by... Jo... - To jsou netopýří bobky.
- Jo. - Které budou na zemi.
Rozprášíš je koly
- a vdechneme je. - Pojedeme po jednom. Hrozně rychle.
Tak jo, okýnka nahoru.
Vzduch na recirkulaci, aby šel zevnitř
zpátky do kabiny.
Nechci ebolu.
Jdu na to.
To je dobré. Pomalu. Ne!
- A tady máme ebolu. - Uteč.
Je tam netopýr! Proletěl mi kolem okna!
Mám ebolu!
Jak dlouhé to sakra je?
Tady je konec! Jen klid.
Prokrista!
Co to... Co to má sakra být?
- Jedu tam. Rozumnou... - Moc nepraš.
Nebudu.
Sakra.
POZOR NEBEZPEČÍ - MINOVÉ POLE
Tak to je hranice se Západní Saharou.
NEBEZPEČÍ! MINY!
Hammonde.
Richarde Hammonde, slyšíš?
Tady je světlo!
- Hej, stůj! - Do prdele!
Couvni, ve svých kolejích.
Couvni přesně ve svých kolejích.
Píšou tam „miny“.
Ano, jsi v minovém poli.
Couvni přesně ve svých kolejích, protože víme, že tam miny nejsou.
Přejedeš ostnatý drát,
což ti asi píchne kolo,
ale to nic.
Dobře. Jsi v bezpečí.
- Minové pole. - Já vím. To je Západní Sahara.
Myslíš, že to je vážně minové pole?
V něčem takovém cedulím věříš.
Kdyby se tam psalo „Pozor, housenky“,
šel bych se podívat.
Ale stačí tam dát jen tu ceduli, ne?
Jo, ale můžeš tam dát i ty miny.
Ale kdybych byl oni, dal bych tam jen tu ceduli.
- Jsi líný a nemáš žádné miny. - Ano.
Ne, ale já si myslím, že tam žádné nejsou.
- Půjdeme se proběhnout? - Ne.
Co je sakra...
- Co to je? - To je minové pole.
- Jo. - Hammond v něm byl.
- Tys v něm byl? - Projel tím plotem.
Teď jsme měli problém.
Před námi bylo s největší pravděpodobností skutečné minové pole.
A za námi tunel plný infikovaného netopýřího trusu.
Nechci jet zpátky tunelem s ebolou.
A i kdybychom se tam vrátili,
je tam ta hora.
Ano, ale to je překážka, kterou se můžeme pokusit překonat.
Problém, který můžeme vyřešit.
Kdežto tohle nevyřešíš.
Tak nemáme jinou možnost.
- To je navigace. - Máš pravdu. Naprostou pravdu.
Nemáme... Nemůžeme to udělat...
Stůj!
Zastav!
- Stůj! - Stůj!
Wilman asi dostane svou upoutávku.
Budeme tady jen tak stát?
Ne, já ustoupím.
Cisterna zmizela z dohledu bez detonace.
Ale to náš názor nezměnilo.
NEBEZPEČÍ! MINY!
Tak jsme se otočili...
a jeli zpátky tunelem.
Jak se přes to dostaneme?
Nevím, jak se přes to dostaneme.
Po mnoha hodinách jsme konečně našli drsnou cestu,
která vypadala, že vedla na vrchol svahu.
Tady je to hrbolaté.
Jo. No tak, Jaguare. Dokážeš to.
Tohle auto mě docela překvapuje.
Asi je to tím, že je lehké.
Jo, to je obrovský rozdíl.
Moje už asi váží přes dvě tuny.
No tak!
Sakra práce.
Bože. No tak!
Sakra.
Tady jede, v Jaguaru.
Narazíš do toho velkého kamene.
Ejhle...
Bylo by skvělé, kdybys mě mohl trochu postrčit, Jezzo.
Gazela pohnula mrožem.
Mockrát děkuji.
Jeď, opatrně. Ano.
Můj Jaguar se mi začíná líbit.
Je mi líto, že jsem byl zpočátku zklamaný,
protože je úžasný.
Nakonec jsme dosáhli svého cíle.
Tohle je určitě vrchol...
Řekl bych.
A tohle vypadá jako staveniště.
To je naše cisterna?
Musela se dostat přes to minové pole.
Pan Wilman bude zuřit, že nevybuchla.
Nemá nic do upoutávky.
Jo, chlapi, radši bych tu zastavil.
Proč?
Uvidíš.
Hele. Je tam silnice.
- No jo. - Jo, a je hezká.
- Přesně. - Je tam dole.
- Nenapojuje se na tohle, viď? - Přesně. Není tu cesta k ní.
- Sjedeme tady. - Cože?
- Sjedeme tady. - Jo, dolů po té pěšině.
Je to útes!
Je tu moc gravitace
mezi místem, kde stojíme, a tou silnicí.
Není to krutá a nepředvídatelná milenka.
To si piš.
Hele, když pojedu první,
- což jsem připravený udělat... - Vážně?
Jo, pojedu první.
- Tamhle je záložní dodávka, ne? - Ano.
Určitě bude mít lano.
Přivážu své auto k jednomu z těch bagrů.
Vlastně můžeme použít ten druhý jako kladku.
Ale to... A pak sjedu dolů,
ale budu se jistit lanem.
Před mnoha lety sis spletl inženýry s animátory.
Tohle je velmi
chvályhodně propracovaná sebevražda.
Nicméně, jinou možnost jsme neměli.
Tak jsme šli prohrabat záložní dodávku.
To je pořádné lano.
Je vhodné na čtyři až pět tun?
Vypadá tak.
To bude hrozně těžké.
- Jsme připraveni. - Nohy.
Jdeme na to.
Když jsem připravil kabely bez pomoci řidičů bagrů
a zaplatil jejich šéfovi...
„Deset tisíc mauritánských ukíjí.
„Lord Clarkson.“
Obávám se, že nemám šekovou záruku,
ale to nevadí, protože mám Jaguara.
Vysvětlil jsem svůj plán kolegům.
- Pojedu tamhle. - Jo.
A ten bagrista pojede dopředu
stejnou rychlostí jako já, dolů z kopce.
- A pak ty kladky... - Ano.
Může posouvat to rameno.
Protože možná budu muset měnit cestou dolů směr,
abych našel cestu, musíte mu říct,
jestli doprava, nebo doleva.
- Mluví anglicky? - Cože?
- Mluví... - Ne.
Jsou to Mauritánci, ale mluví arabsky a francouzsky.
- Dobře. - Arabsky? Ne.
- Francouzsky? - To dokážu.
S vyřízeným jištěním jsem nasedl.
Zařadíš, nebo pojedeš na neutrál?
Musím řídit, ne? Musím jet na jedničku.
Tak můžeme?
Počítej s námi, nezklameme tě. Máš naši podporu.
Ježíši.
- Doleva. - Trochu doleva.
Trochu doleva.
Jsi velmi blízko... Sjíždíš z útesu.
Ale dobré je,
že to kvůli svým reflektorům Stratos nevidím.
Dobře.
Poprvé vidím, co musím udělat. To se mi nelíbí.
Vůbec se mi to nelíbí.
Musím jet doleva.
Požádej ho, ať to rameno posune doleva.
Doleva. Dobře.
Protože nechci sjet do té rokle.
...doleva.
Cokoli jsi gestikuloval, Hammonde, nebylo špatné.
No tak, zatoč, ty parchante.
Tak jo, doleva.
Doleva, ty můj kamzíku.
- To je lepší. - Srovnal to.
Kriste, co to dělám?
Teď jsem dosáhl bodu, kde jsem předpokládal, že zbytek cesty
ujedu sám.
Není to praktické, každodenní řešení, že?
- Není to rychlé. - Ne.
- Navíc potřebuješ pár bagrů. - Jo.
Dobře, jdu na to.
Proboha živýho.
Jedu bokem.
Srovnej se!
Dobře. Rychlost a síla!
Jsem na silnici!
Hammonde a Mayi, řada je na vás.
Je to brnkačka, vůbec ne děsivé.
Ale než jsme se mohli připojit k Jeremymu,
museli jsme se ujistit, že se dolů dostane naše drahocenná cisterna.
Kdybyste museli spustit palivovou cisternu dolů z útesu,
kterým dvěma lidem byste to svěřili jako posledním?
Jsme si na milion procent jistí,
- že to je bezpečné? - Na milion popravdě ne.
Je to těžší než Jaguar, dokonce i s ním.
Dobrá, pošlete ji dolů.
- Ne, to je moc. - Moc. Kousek zpátky.
Do prdele!
Propána.
Ten zvuk je strašný.
V půlce nás řidič požádal, abychom ho odpojili
a on mohl dojet zbytek sám.
Vím, jaký je to pocit pro toho muže v cisterně.
K podělání.
Musí to vzít hodně doleva, aby se vyhnul problému,
který měl Jeremy, protože nesmí tamhle.
Musí co nejdřív zatočit doleva.
Jamesi, teď když jsme se poprvé dostali
- trochu níž... - Jo?
Všiml sis tamhle toho, čeho já?
Panebože.
To ne.
Pánové, cisterna je dole.
Zasekla se, ale je dole.
Chlapi, dobrá zpráva.
Dostal se akorát na dno. Nevybuchne, což je dobré.
A přední nárazník upadl,
což bude myslím vypadat dobře v upoutávce.
To je úžasné.
To je vážně... Bylo to působivé.
Paráda. Ale je to... Žádný výbuch a tak.
- Jak jste se dostali dolů? - Jeli jsme po silnici.
- Chcete mi říct, že... - Jo.
Bylo to překvapení, že je za staveništěm.
To tu staví. Proto mají bagry.
- Staví silnici. - Ale mají hotovo. Dostali se nahoru.
- Je to hezká cesta. - Pohodlná.
- Všichni jsme dole a spokojení. - Já spokojený nejsem.
Všechna auta jsou dole.
- Já sjel tamtudy! Z toho, v tomhle! - Jo, no.
Šlo to lehce, je to nová silnice.
Je hezká. Nový asfalt. Jen trochu písku po stranách.
Se zapadajícím sluncem a asfaltem pod koly,
jsme se rozhodli ujet co nejvíc mil před setměním.
Přiznávám, že ve dne je tu trochu teplíčko, ale teď...
Je něco po sedmé večer.
Slunce právě zapadlo za ten kopec.
Je to velice příjemné. Pouhých 38 stupňů.
Když padla noc, sjeli jsme z cesty, abychom se utábořili,
a s Jamesem jsme předpokládali, že pan Wilman má v dodávce luxusní stany.
Snažím se vzpomenout, jestli jsem byl někdy takhle rozmrzelý.
Je to slabota.
Je to... Ani skaut by v tom nechtěl spát.
Kde je sebral?
Jel do Glastonbury den po festivalu a ukradl je?
Ale já nemůžu... Mám... Je mi 63 let.
Sotva si dosáhnu na kolena, natož na prsty u nohou.
Jak si myslí, že se v tom ráno obléknu?
A víš, co mě štve nejvíc?
Ne, ale povídej.
- Hammondův stan je lepší. Že jo? - Mnohem lepší.
Vůbec neusnu s vědomím,
že Hammond to má pohodlnější o šest metrů dál.
Já takový stan nepotřebuju.
Je průsvitný, mimo jiné.
Šel do obchodu a zeptal se, který stan je nejlevnější?
„Který stan je nejlevnější?“
Víš, jak supermarkety tvrdí, že recyklují své tašky...
Po hrozné noci jsme se opět vydali na jihozápad
do rozlehlého vedra Afriky.
Ale z té lepší stránky,
tato část cesty začala jako motoristické nebe.
Nejprve tu byla štěrková závodní dráha.
A pak přišel úplný alpský průsmyk.
Jé, asfalt.
Ježíši, to je cestička!
A pak...
jsme narazili na povrch, který všichni nesnášíme.
Bože, to je valcha.
Špatný úsek.
Ať to skončí! Hned, prosím.
Divákům to možná nepřipadá tak hrozné, ale podívejte.
Jeden z mých větracích otvorů se vyklepal ven.
Z našeho pohledu to byl jeho nejmenší problém.
Jamesi, tvoje Maserati se hodně třese.
Jako by se mělo rozpadnout.
Boky se hýbou, všechno.
Proboha, vidím, co myslíš.
Celá karosérie vibruje.
Strašně to drncá.
Myslíte, že pana Wilmana napadlo
dát do záložní dodávky náhradní pánve?
Proboha.
Takhle jsme ujeli 42 kilometrů.
Mám po krk téhle... valchové... cesty.
Naštěstí se před námi brzy objevilo město s hladkými cestami.
CHINGUETTI - 4 711 OBYVATEL
TEPLOTA 50 °C
Toto město, Chinguetti, před tisíci lety,
a myslím před tisíci lety,
bylo hlavní zastávkou mezi Timbuktu a pobřežím
a měli tu uloženou veškerou svou literaturu.
Každá budova byla knihovna. Veškeré vědění bylo v tomto městě.
Dnes je město rozdělené vádím plném jemného písku.
A k jeho přejetí bylo zapotřebí veliké rychlosti a síly.
Proboha!
Jeremy je tady.
Je to docela pěkné náměstíčko, že?
Moje auto vypadá dost... zdrchaně.
Hej, co to je?
Nevím.
Propána.
Propána, to není dobré.
To má být někde uvnitř.
Je to olej nebo voda? Nebo olejová voda? Písčitá, olejová voda?
Ani jedno.
- Je to kapalina posilovače řízení. - Cože?
Kapalina posilovače řízení je neuvěřitelně horká,
kvůli práci, kterou dělá.
Viděl jsi...
Vidím otevřenou kapotu, měl bych...
Je to jen drobná... Je to jen teplota...
Trochu moc se to zahřívá...
Brečí.
Jo, ukáplo pár slz.
Je známo, že to DB9ky v poušti dělají.
- Pravda. - Hele, poslouchej.
- Chci se tu porozhlédnout. - Ano.
Je tu něco, co chci vidět.
Co? Ne, co?
Je to knihovna.
Je tu spousta knihoven. Tamhle se píše „Bibliotheque“, to je knihovna.
Jsou tam tři. Bývalo jich 700.
Veškeré vědění,
- mám pravdu, ne, v podstatě... - Ano.
- ...bylo uloženo tady. - Veškeré arabské vědění, ano.
Tak jo, uvidíme se za chvíli.
Důvod, proč jsem se chtěl porozhlédnout po tomto historickém místě,
je, že tu brzy už nebude.
Poušť...
- to město polyká. - Cože?
Požírá ho.
Ty vole. Podívej.
Už nemusí sekat trávník, co?
Je to desítky centimetrů hluboké, metry hluboké.
- Proč poušť požírá město? - Podívej se na to!
No, existuje věc zvaná globální oteplování.
O tom jsem slyšel.
A kvůli němu se Sahara posouvá na jih
rychlostí čtyři metry za rok.
Takže tím pískem hýbe vítr?
No, vegetace umírá a stává se z toho poušť.
- Do sta let to bude jen poušť. - Pryč.
To je asi vršek domu.
Propána... Jsem tím ohromen.
- Ale něco ti řeknu, Hammonde. - Co?
Dostal jsem nápad.
- Co? - Dobře.
Bude se ti to líbit.
Mezitím v jedné z knihoven
mi ukázali pár neuvěřitelných starodávných textů.
V téhle části použili skutečné zlato.
Tohle je zlato?
Jo?
Je to pozlacené. Tohle.
- Jo, tohle. - Je to krása.
Říkal, že ho navštívil americký turista.
Navštívil ho v té knihovně
a chtěl, aby mu tu knihu prodal.
Pak mu řekl, že když mu ji prodá, dá mu dům na Floridě.
A on odmítl. Je to dědictví po jeho praprarodičích.
Myslím, že jste udělal správně.
Dům na Floridě je k ničemu.
Je celá horká, ulepená a plná lidí se zbraněmi.
Můžu se dotknout té 500 let staré astronomické knihy?
Toto jsou relativní pohyby Měsíce a...
Země a Slunce.
Takže, to je před Koperníkem,
patrně, takže je to zhruba ve stejnou dobu
a v arabském světě ještě nepoznali,
že Slunce by mělo být ve středu.
Mějte také na paměti, že...
O čem tady mluvíme, 11. století,
je naše chápání 11. století.
Když James knihovníky uspal,
konečně se vynořil na světlo.
Čau, jak je? Bylo to dobré?
Bylo to úžasné.
Spousta knih, ale jedna starověká
s diagramy o životě proroků,
a každý z nich byl ilustrace,
- obrázek. - Brzy se mu změní nálada.
Co jste prováděli?
- Co jste to provedli? - Poflakovali jsme se.
Procházeli jsme se a porozhlíželi se po městě.
- Jo, tohle. - Všiml sis. Jo.
- To jsme nebyli my. - Ne.
- Je to... - Vrátili jsme se z prohlídky
- druhé strany města a našli to takhle. - No jasně.
Slyšel jsi o prachových smrštích,
- takových vírech. - Ano.
Zaparkoval jsi na této křižovatce.
- Ano. - A myslím, že to zesílilo účinek
větru, sebral písek a přenesl ho sem.
A vy jste to viděli?
Neviděli, protože jsme si prohlíželi druhou stranu města.
Jediná další věc, co nás napadla,
- že by to mohlo být... - Jo.
...je, že nedávají pokutu,
- když zaparkuješ uprostřed cesty. - Jo.
Dopravní policie ti prostě naplní auto pískem.
To je... To je moc dobré.
Ale co když nebude fungovat?
- Bude fungovat. - Jak ho zbavím toho písku?
- Kde je klíč? - Kde jsi ho nechal?
Na palubovce.
- Otevři dveře, ten písek se vysype. - Je zamčené.
Víš, já nikdy auto nezamykám.
Pro případ, že by se stalo něco takového.
Fajn. Dejte mi lopatu a já to udělám. Vy...
Mazejte odsud.
Nechali jsme Jamese vyřešit jeho problém s podivnou písečnou bouří
a vydali se k záložní dodávce,
protože jsme se rozhodli vyřešit problémy
způsobené hroznými valchovými cestami.
Proboha! To je... Je to...
Pálí!
Děkuju.
Kdybys chtěl svářet...
- nebo něco rozřezat. - Nebo hrát roli.
Tak moment.
S tím bych něco zmohl.
No jo.
Zatímco James vyprazdňoval své auto...
Pitomci.
...dali jsme se do práce s tím, co jsme našli v dodávce,
a brzy bylo naše řešení valchy hotové.
V dodávce jsem našel tohle.
- Je to kultivátor. - Ano.
Může to fungovat, ale běžně
se táhne za traktorem.
Ano, ale pak bych musel
tu drsnou cestu přejet, než bych ji srovnal.
To by nefungovalo.
Bylo by to společenštější.
To nejsem.
- Co nejsi, společenský? - Společenský.
Chci, aby to fungovalo a vylepšilo mi to život.
Ale myslím, že zjistíš, že moje řešení
překoná to tvoje milionkrát.
Nemám ponětí, proč pan Wilman dal do dodávky dva sněžné skútry
s vědomím, že jedeme do saharské pouště, ale jsem rád, že to udělal.
Vysvětlím ti to. Jo?
Místo použití lyžin
jsem dopředu připevnil kola, ale to nás tolik nezajímá.
Nás zajímají pásy.
Pofrčí před mými koly
a vyhladí ty hrboly
na valše.
Takže až dorazím já,
bude to hladké jako kulečníkový stůl.
Pojedou jako dvě velké pásové brusky.
Ano. Přesně tak, jsou to dvě pásové brusky
připojené k Jaguaru F-Type.
- Jo. - Off-road Jag... F-Off-roader.
To je úžasné, ne? Místo aby tě zavřeli do cely
v kazajce, co se zapíná vzadu,
máš tolik příležitostí, abys ze svých šíleností udělal skutečnost.
Tady to je!
Po technické poradě
bylo načase uvést teorii do praxe.
Zvedám to.
Richard Hammond. Vzhůru do budoucnosti!
Hádám, že většina lidí v tomto městě
ještě neviděla sněžný skútr.
Budou překvapeni jeho hlavním účelem.
Mám je zdvižené.
Hydraulicky je můžu snížit.
Je to jako Lotus Jamese Bonda.
V normálním režimu je to jen obyčejné auto.
Když jsme dojeli k valchovému úseku za městem,
připravili jsme se na první zkoušku.
Skútry běží.
Tak jo. Jdu na to.
Jdeme na to. Snížím je.
A tady to máme.
Propána, myslím, že to funguje.
Nejsem... Jo.
Sochám ty cesty. Vyhlazuji je.
Vyrovnávám cestu.
Bože!
Nemůžu uvěřit, že se to děje.
No jo.
Můžu tu jen sedět a relaxovat.
A netěžím z toho jen já. Na to nezapomeňte.
Pomáhá to celé Africe.
Tady jsou kameny. Vykopává je to.
Jo, to se může stát.
Jo, to jsou velké kameny.
Ale přes tyto prvotní potíže,
když jsme po několika mílích udělali inspekci naší práce,
výsledky byly nezpochybnitelné.
Když se podíváš na levou stranu cesty,
což je ta, kterou jsme vyrovnali,
a pak na pravou stranu, kterou jsme nevyrovnali,
- je to důkaz. - Funguje to.
- Mohl bys na tom pořádat závody F1. - V pohodě.
Pak jsme se rozhodli být plně společensky angažovaní
a jet vedle sebe, abychom vyrovnali celou cestu.
Tak pojeď, Hammonde.
Mohli bychom udělat dva proudy.
Myslím, že můžu jít hlouběji.
Jen musím... Snažím se ten systém vychytat.
Do prdele!
Proboha!
Já... Nic takového jsem nikdy neviděl.
Viděl jsem kouř a ta věc odskočila...
Aspoň to nikdo neviděl. Kromě lidí v tom náklaďáku.
- Jen nenápadně pojedu dál. - Jo.
Tak jo.
Když pojedu vedle, nikdo si nevšimne, že jeden chybí.
Jo. Dobrý nápad, Hammonde.
To bylo neobvyklé. Jsem si jistý.
Myslím, že se to právě rozbilo.
Po druhé nehodě jsme se rozhodli
s opravami silnic v dohledné budoucnosti přestat.
Zpočátku byl náš experiment skvělý
a pak se všechno hrozně pokazilo,
velmi rychle.
Připravil sis řeč? Já ano.
Nevěděl jsem, jaký řád mi dají.
Já měl dostat sošku a udělat TED talk.
Teď nejspíš nedostanu ani jedno,
zvlášť jestli se můj skútr vybourá v odlehlé vesnici.
Předpokládali jsme, že May nás dohoní,
a tak jsme se rozhodli pokračovat.
Ale když se setmělo, můj Aston začal zase zlobit.
Zase se přehřívám.
Auto mi řeklo, že mám hned zastavit.
Zdá se, že nemůžu zařadit víc než trojku, takže běží na moc vysoké otáčky.
Dobře, Hammonde.
S tím nic nenadělám.
Ne. Jen jsem vzdychl, ale máš pravdu.
Když se zadní světla mého kolegy vytratila ve tmě,
musel jsem se dál kodrcat sám.
Je pozdě, a nemůžu jet o moc rychleji než 32 km/h.
Selhává převodovka. Nemůžu zařadit výš.
Uvízl jsem na dvojce.
A když to vytáhnu na víc než 1 500 otáček,
motor se přehřívá.
Taky dostávám varování, co říká:
zkontrolujte baterii, vypněte zapalování, porucha brzdy, bezpečně zastavte.
A světla palubovky zhasla. Jsou zpátky!
„Urgentní servis airbagu.
„Ochrana při převrácení selhala. DSC vyžaduje servis.“
No tak.
Dostanu tě do tábora. Trocha práce.
Příštího rána jsme se znovu shledali s Jamesem.
Proboha!
Jsem prázdný.
- Dobrý ráno, Mayi. - Dobrý.
Všiml sis, co tady chybí?
Ano.
Jsem pozadu.
Jsou pár mil přede mnou, ale najdu je.
Nemůžu nikam jet, dokud to nespravím.
Přespal jsem tady, protože můžu.
Mám hotel Aston Martin.
Jako auto ale moc nefunguje.
Byl jsem na na premiéře tohohle auta.
Pamatuju, když ho začali vyrábět.
Přesně v tu dobu začala být auta chytřejší.
Ale ne dost.
Normálně se všechno elektrické na autě
ovládalo samostatným kabelem,
což je v pořádku, když máte jen klakson.
Ale touhle dobou bylo elektronické všechno,
takže to všechno spojili do jednoho gigantického, velmi chytrého kabelu,
který šel po celém autě a zastavoval se u různých věcí.
A auto cítí všechno, brzdy, odpružení,
což je super, dokud je nepřestane cítit.
Takže když necítí převodovku, přestane ji používat.
Někde tam něco zkratuje
a taví celý nervový systém.
Může to být kdekoli.
Ta poušť to zhoršila.
Je horká. Plná kamení a písku.
Je to horké, musí se ochladit.
Vpředu je malý chladič.
Ochlazuje olej pro převodovku, která je vzadu.
Jeden z kamenů proletěl chladičem a prorazil ho.
Kvůli tomu olej unikl a pokryl celý předek chladiče,
smíchal se s pískem a vytvořil
před sebou cihlovou zeď.
Takže převodovka se přehřívá.
S tím bych asi něco svedl, ale co se týče elektroniky,
budu muset hledat,
dokud fyzicky nenajdu problém, který musím spravit.
Hrabal jsem se v tom hodinu, pak jsem se vrátil na cestu,
ale Aston rozhodně nebyl spravený.
Jedu, což je dobře. Ale mám jen jeden převod
a nemám tušení, co se děje s motorem,
protože žádný z budíků nefunguje. Teplota, nic.
Proto mi nedovolí přeřadit.
Nedává mi žádné údaje, protože žádné nepřijímá.
No nazdar. Palivová cisterna.
Nemám tušení, jestli mám palivo, ale stejně natankuju.
Měřák nefunguje.
- Hele. - Tady je.
Funguje!
Ano. Víceméně.
Jen ho nechám odpočinout.
- Kolik máš převodů? - Jeden.
- Který? - Já nevím.
Naprostá katastrofa. Tak jo, palivo.
- Netuším, jestli ho potřebuju. - Jo. Já neměl...
- Nemáš budíky. - Nemám nic!
Taky dělá tohle. Nevím, co to je.
Bondův Aston to nikdy nedělal.
Zní to skvěle.
Jak rychle jsi jel, Bonde?
„Nevím. Tacháč byl rozbitej.
„Měl jsem jen jednu rychlost.“
- Víš co? - Co?
- Jsme tu tři dny... - Jo.
- Musel jsem vypít 60 litrů vody. - Klidně.
Ani jednou jsem nečůral
a tohle to asi povzbudilo. Budu muset jít.
- Jdu si čůrnout. - Já taky nebyl.
Nemusíš! Slunce to z nás vyvařilo. Ale...
- Vlastně je to... - Jdem.
- Ne, já jsem doopravdy nemočil... - Jo.
...co jsem tady.
- Jdu to zkusit. - Ale zkusím to,
- už je to nějaký čas. - Mně se ještě nechce.
Po několika minutách zaujímání pozice
se konečně dostavil jakýsi úspěch.
Znáš ty grafy, které ti řeknou barvu moči
- a jak jsi zdravý. - Jo?
Tahle barva tam není.
Je to jen tenký proud horkého písku, co se sype brčkem.
Moje je jak sloupek zábradlí.
Mohl bych ho vytáhnout, je jak karamel.
Za týden to asi udělám znovu.
Moje sedačka je tak horká.
Zapalování zapnuto. Palubovka vypnutá.
To funguje. Mám řízení?
Ne. Ano, mám.
- Co to bylo? - Co to... Co?
Co to sakra bylo?
Co? Proč by...
Proč jsi to přivázal k cisterně?
My dva byli...
Mayi.
- Tos udělal ty? - Co?
No, někdo to přivázal k cisterně.
Co kdyby vybuchla?
Vím, co to je.
Zdejší podivné meteorologické podmínky
můžou způsobit náhodné uvazování lana.
To je můj domov.
Nemůžu ho nasadit zpátky.
- Je rozbitý. - To je smůla. Jedeme.
To znamená, že budeme muset civět na Aston Martin DB9
projíždějící pouští a ne...
- na taxík. - Tohle je šikana na pracovišti.
Já to neudělal! Byl jsem čůrat... No, čůrání to nebylo.
Vylučoval jsem žužu z těla.
Máš to ale krásné auto, Hammonde.
Zmlkni.
Dnes jsme chtěli dojet do hlavního města Nouakchottu.
CHOUM - NOUAKCHOTT MAURITÁNIE
A protože jsme předpokládali, že to nebude trvat dlouho,
navrhl jsem kulturní zastávku.
Včera jsem mluvil
se starou ženou před tou knihovnou
a ona říkala, že když pojedeme dál po téhle cestě,
dostaneme se k obrovskému oku v poušti.
Cože?
Prý se tomu říká Oko Afriky.
Má to být nejúžasnější věc na Zemi.
Vážně?
Je to zvláštní geologický úkaz.
Ale někteří tvrdí, že je to ztracené město Atlantida.
Vlastně to bylo... Nikdo o tom nevěděl,
dokud to astronauti Apolla neviděli z vesmíru.
Vážně?
Vím, že to zní nemožně, ale tak to říkala.
Pokusila se ti také prodat kouzelné fazole?
Když sebou trochu hodíme,
budeme mít trochu času se po něm podívat.
Já nemůžu přidat. Mám jen jednu rychlost.
S Mayem můžeme jet napřed,
a až to najdeme, ozveme se.
Kdybyste našli i náhradní stan, byl bych vděčný.
Vezu se k Oku Afriky. Už jedu!
To turbo. Chlastej palivo!
Co dalšího je v té poušti kromě gigantického oka?
Obrovský nos.
Vím, že jsou tam obrovské kozy.
Protože jsme na hladkém asfaltu hodně postoupili,
s Jamesem jsme se blížili k místu s tajemným okem.
Dobře, Jamesi. Jestli se dá té stařeně věřit,
to obrovské oko je někde tady.
Není tu žádné oko.
Až přejedeš ten kopec, říkat to nebudeš,
protože je tam obrovské oko. Sleduj.
Pěkných pár kilometrů vzadu
se moje šance, že je dohoním, ztenčovala.
Budíky na chvíli začaly ukazovat a je to špatné.
Teplota je hrozně vysoká.
Nezbývá mi nic jiného než se podle sluchu
držet 2 000 otáček na jednu rychlost
a potřebuji zastavit a vytáhnout střechu.
Zastavím na tomto velkolepém náměstí,
protože se peču.
Vzdávám to.
Oni můžou jezdit se staženou střechou. Já nejsem dost odvážný.
Prosím, nezasekni se.
Proboha. To je nepřijatelné.
Kriste, právě jsem...
To je obruč, která se vysune při bouračce.
To je dobré.
Paráda.
Nemůže se to stát znovu, že? Je pryč.
Uvidíme.
Pokusil jsem se nastartovat a ono...
Všechno se velmi rychle zhoršilo.
Mezitím jsme my, hluboko v poušti,
pořád nenašli, co jsme hledali.
Žádné oko.
Velbloudi, velbloudí oči, ale žádná oka.
Prokrista. To je hrozný hluk.
Jaký to má smysl, Clarksone? Není tu žádné velké oko.
- Jen si ničíme auta. - Už to bude...
Když ještě vydržíme, možná přejedeme ten hřeben
a bude to tam.
Do prdele!
Kurva.
Uvízl jsem a je to tvoje vina.
Všechny ty kecy, že je to vidět z vesmíru.
Pomysli na Velkou čínskou zeď:
„Tu vidíš z vesmíru.“
Všimneš si jí, když stojíš u ní.
Je tam. Jen mě ho nenecháš jít hledat.
Nebo to je pohádka, co ti napovídala cikánka,
protože jsi jí dal libru a půl.
Tak fajn, já... Vzdáme to.
Nerad se vzdávám, ale udělám to.
Vzdáváš se hledání nějakého oka uprostřed Afriky.
- Ano, je to obrovské oko. Ona... - Co? Ale jak obrovské?
No... podle toho, jak to popisovala, je gigantické.
- Kde je Hammond, mimochodem? - To je dobrá otázka.
Předpokládám, že se nebude obtěžovat jet hledat oko,
protože si myslí, že je...
Dobře, vím, že je to asi zbytečné, ale pojďme...
Vůbec žádný signál.
To mi nepomůže.
Nevyteklo žádné velké množství kapaliny,
ale i kdyby ano, nevysvětlilo by to,
proč nestartuje.
Očividně je to elektronika.
Jestli to jeho chabý mozek z roku 2005 vzdal,
je konec.
Jediná další věc je baterie.
Nevybila by se, že ne?
Ale je vzadu...
za touhle sedačkou.
Propána krále! Spása!
To snad ne. Moment, zkontroluji to.
Svorka baterie se uvolnila.
Doslova se to odpojilo. Bylo to takhle.
Rozjel jsem se a dobrých zpráv přibylo,
protože převodovka se rozhodla být zase převodovkou.
Aston Martin! Jo.
Mám rychlosti a všechno.
Mezitím na naší cestě zpátky na hlavní silnici
jsme s Mayem byli poněkud rozptýlení něčím, co jsme viděli.
Tímhle.
Propána, podívej se na to!
Podívej.
Propáníčka!
To je oáza?
Doslova žádný důkaz, že jsem Angličan.
Počkej.
Pojď si sednout. Vím, co bychom měli poslouchat.
Nemůžu najít nic, čím bychom uctili...
zánik Richarda Hammonda.
Dnes zemřel také Gordon Lightfoot...
- Vážně? - Jo.
Jen abych vám přiblížil, jak je Mauritánie prázdná.
Ujel jsem už 160 kilometrů na této hlavní silnici,
od jedné strany země ke druhé,
a neviděl jsem jiné auto. Ani jedno. Nic.
To prostě... Bolí vás z toho hlava.
Velikost a prázdnota tohoto místa.
Věřím, že to je znetvořený Aston Martin...
Ano, je.
Moji kolegové mě dohnali
ve chvíli, kdy mé strašidelné auto začalo zase zlobit.
Přišel jsem o převodovku.
Teď to pípá!
Proč se mi stáhla okénka?
Proč jsou... Nechtěl jsem...
Proč se mi otevřela okénka?
Teď mě aktivně neposlouchá a trápí.
Rozhodlo se otevřít okénka a přestat řadit.
Doprovázeno otravným pípáním.
Myslel jsem si, že to pípá,
protože auto nevěřilo, že je moje střecha pořádně zajištěná.
Tak jsem zastavil, abych si svou teorii ověřil.
Parchante!
Pořád to pípá.
Má to velmi šikovnou střechu. Jen zmáčkneš tlačítko a sjede dolů,
pak musíš vylézt a skočit na to.
No, říká se, že lidi po nějaké době v poušti zešílí.
Co uprostřed? Tady?
To je chuligán.
Jen přestaň pípat! Nic se neděje!
Říkal jsi, že máš asi zařazenou dvojku?
No, auto mi to neřekne, ale myslím si to.
Ale když přidám rychlost, hned se přehřeje.
Jamesi, opět je před námi dilema, že?
Buď pojedeme až na pobřeží šedesátkou,
nebo ne.
Musím si to rozmyslet.
Došel jsem ke stejnému závěru.
To jsou parchanti.
Do hlavního města pořád zbývalo 320 kilometrů.
Tak jsme s Jamesem zastavili v malém městečku
na dostaveníčko s cisternou.
A dostali jsme nečekaný bonus.
- To je runway. - Ano.
Jen si říkám, že možná...
Zatímco čekáme na Hammonda,
mohli bychom v našem pořadu o autech udělat něco s autama.
Co máš na mysli?
Závod ve sprintu po rovině.
To je skvělý nápad.
Bylo by to docela zajímavé.
Chci to vědět od doby, co jsme vyrazili.
Máš mnohem větší výkon než já. Máš...
Mám větší výkon, 434 koní, ale jsem těžší.
- Máš 434 koní... - Ano.
...já 375. Kolik váží?
Dvě tuny.
Moje 1,6 tuny.
Jo. Zajímavé.
Zajímavý experiment pro diváky.
Ano.
A s tím rozhodnutím jsme se vydali na konec runwaye,
postavili závodní výzdobu,
a připravili se na start.
Tak, co potřebuju? Sportovní režim, ano.
Kontrolu trakce asi vypnu.
Jsem v manuálu, ale kvůli zvláštnímu způsobu, kterým jsem to auto upravil,
nemůžu přepnout žádné programy.
Kvůli zvláštnímu způsobu, jakým jsi mi naplnil auto pískem,
mám potíže s tlačítky, ale už jsem to vyřešil.
Moment. Podívej, kdo tu je.
Terminátor 3: Vzpoura strojů.
- Právě včas. - Co?
- Právě včas. - Na co?
Závod ve sprintu.
Na to nemám.
Vypni to.
Ne. To by byl špatný tah.
Proč to nemůžeš vypnout?
Protože nejspíš už nenastartuje.
Byli jsme na pokraji velmi dramatického závodu.
Viděli jste Terminátora 3?
Lidi si spoustu let říkají,
kdy Skynet získá plné vědomí.
V Aston Martinu, kterým jezdíš po Mauritánii.
To nikdo nečekal.
Co když se ten idiot naučí komunikovat s jinými stroji?
- Je to debilní, že jo? - Je to debil!
- Hammonde. - Co?
Co to je?
Co to tady sakra dělá?
Ten je tvůj?
- Jak to myslíš? - Co jiného by to bylo?
Jak dlouho už jede?
Co ho pustil.
Ale to bylo 240 kilometrů daleko.
- Proboha! - Vypustil jsi ho do pouště.
- Nemyslíš... - Co to... To je...
Ježíši!
- To je tvoje vina. - Co?
- Byl to tvůj skútr! - Má pravdu.
- Víc jich není. - Jak jsem mohl čekat,
že ze vzdálenosti 240 kilometrů narazí do cisterny!
- Vypustil jsi ho do divočiny! - Nevypustil, utekl!
- Měli jsme se chovat slušně. - Ano.
Asi bychom měli jet.
- Jo, měli bychom jet. - Jo.
- Docela rychle? - Ano.
Prosím, přeřaď.
Přeřaď.
Teď je vhodná doba. Je... Dělej.
Nedohaduj se. Teď je čas na přeřazení!
S Jamesem jsme uháněli slušnou rychlostí
a snažili se ujet co nejdál od toho výbuchu.
A brzy nás pohltila
nesmírná krása našeho okolí.
Výhled po obou stranách, obzvláště na téhle straně,
je velkolepý.
Vypadá to skoro jako sněhové duny,
protože písek je velmi světlý.
Je to fantastické.
Moje teplota se propadla na 37.
No jo, já jsem na 38.
To je úplné chladno.
Nakonec jsme s Jeremym dorazili do hlavního města,
kde se brzy ukázalo, že nejsme tak známí
jako v jiných částech světa.
Richarde!
Někdo mi právě řekl Richarde.
Kdyby ten mladík chtěl vidět skutečného Richarda,
dost by se načekal,
vzhledem k tomu, jak Hammond s Terminátorem postupovali.
Vzpamatuj se. Funguj, ty kreténe.
Copak nemůžeme... Fajn, je to tvoje převodovka.
Můžeme to brát jako naši převodovku?
Oba... Sdílíme převodovku.
Právě se spustilo centrální zamykání.
Zamklo si dveře.
Po několika hodinách
Skynet dostal mé jednorychlostní auto do Nouakchottu,
kde byla dost dobrá wifi,
abych připojil nefunkční mozek auta
k diagnostickému notebooku.
Jo, 320 kilometrů na jeden převod.
DIAGNOSTICKÝ SYSTÉM ASTON MARTIN
S notebookem s ním mluvím jedničkami a nulami.
Jazykem, kterému rozumí.
Teď se podívám, proč panikaří.
Dělá si starosti s hodně věcmi. Proboha!
Modul dveří spolujezdce...
Dělá si starosti s dveřmi. Starej se o převodovku.
Modul globálního polohování. Proto jsem byl v Nottinghamu.
Nevěřím, že většina z nich jsou mechanické závady.
Nic není poškozené, jen se zlobí.
Když zmáčknu tohle...
Je to tlačítko „nedělej si starosti“.
Udělám to.
Zapomeň na to. Maže je.
Prosím, dej mi kontrolu nad autem.
A nech mě řídit.
Tak snad... Nemůžu se dívat.
Jo! A je to!
To není nic hrozného.
Myslím, že mám převody.
NOUAKCHOTT - 1,5 MILIONU OBYVATEL
Příštího rána, když jsme se vydali porozhlédnout po městě,
nastal okamžik pravdy.
Přeřadilo!
Mám rychlosti! Zrovna přeřadilo.
Takže se bráníš, Johne Connore.
To ano!
Chtěli jsme se podívat na památky,
ale okamžitě jsme byli rozptýleni hrdinnou brilancí mauritánských aut.
Ano. Nemá pérování.
Ten se zrovna vyboural.
To byl ten zvuk?
Jedno vysvětlení pro některé bouračky, ve kterých bylo tohle auto, je,
že z něj není vidět ven.
Kdy to přestane být auto?
Asi když přestane jet. Do té doby je to auto.
Myslím, že jede a jednoho dne prostě zmizí.
- To nebylo dobré. - Jo.
Nemá klimatizaci.
- Pojede dál. - Podívej se na to.
Je to fantastické. Nemůže zastavit.
- Ten chlap musí viset na dveřích. Ano. - Je tu další.
Líbí se mi ta funkce bezpečnosti pro chodce.
Ale funguje to! Je to...
Hammonde, ty se bojíš o svýho Astona.
Proto si nemůžu stěžovat, že?
- Sotva jsem začal! - Musíš...
Po kochání se těmito mauritánskými válečnými koňmi
jsme se rozhodli jít do kavárny na...
horkou hnědou vodu.
Jak tady asi vypadá testování bezpečnosti aut?
Neviditelné. Mercedes! Podívejte!
- Každý panel. - A ne jednou.
Jo, to je celoživotní dílo.
Johne, jak je na tom tvoje auto? Nebo Skynet pořád vyhrává?
Bojuji s ním a on se brání.
Řeklo už: „Jsi Sarah Connorová?“
Říkám si, jestli se můžu přidat k Borgům a bojovat s ním přímo.
To je pecka.
- Podívejte. - To je skvělý.
- Podívejte se na něj. - To je hezké!
- Hezké. - Užívá si to, s rukou z okénka.
Není to čaj, ale je to docela dobré.
A bude to chutnat i tobě.
Možná v tom nějaký čaj je.
- Radši bych si dal pivo. - Co?
Radši bych si dal pivo.
Když o tom mluvíš, vím...
o řetězci obchodů s alkoholem, který je v každém hlavním městě na světě,
a i v zemi se zákazem prodeje alkoholu, muslimské zemi jako je tahle,
kde je alkohol zakázaný, stejně seženeš gin s tonikem
nebo osvěžující pivo.
- Obchod s alkoholem? Jak se jmenuje? - Ano. Je všude.
Jmenuje se britské velvyslanectví.
Vážně?
- To je zvláštní. - Je to suverénní britské území.
- Takže můžeme... - Ano.
Tam nás přivítají, tebe asi míň,
a pak si dáme osvěžující nápoj.
- Kde to je? - Dopij si čaj.
Nechci ho.
Na Hammondovo naléhání jsem našel číslo velvyslanectví,
domluvili jsme si schůzku a ihned se tam vydali.
Tohle je moje oblíbená část téhle práce.
Dostat se do města, jako je tohle.
Dostane vás do rauše.
Gordone Bennette!
Hammond měl nehodu.
Naboural mi Astona!
To ne, někdo mu najel do jeho nedotčeného DB9.
Měl bys jezdit opatrněji, Hammonde.
Já to nebyl. Prostě to projel.
Dobře, máme vítěze. Dámy a pánové, máme vítěze.
Nemám ponětí, co to je nebo bylo.
Vážně nevím, co to bylo.
Nemám ponětí. Je to trochu kombík.
Myslím, že to je konec naší hry na pozorování aut,
protože tohle už se nedá trumfnout.
Po několika mílích bez havárií jsme dorazili na britské velvyslanectví.
Jsme tady, chlapi. Tady je náš klub.
Máme mu říkat „Vaše Velvyslanectvo“?
Ano, „Vaše Nadlidskosti“.
Nebo jen „Milosti“?
Gin!
No nic, poslouchejte.
Považuji za zdvořilé, když nám nabídnou pití,
nejdřív odmítnout. Když se zeptají, jestli jsi si jistý,
podíváš se na hodinky a řekneš:
„Dobře, jen jednu skleničku.“
Ale nesmíš souhlasit hned,
protože okamžitě vyhrknout „ano“... To nedělej.
- Myslím, že je to zdvořilé. - Přesně tak.
Můžu myslet jen na gin.
KNIHA NÁVŠTĚV
Není to moc hezké?
To dělají jen Britové.
Je tu trávník! To je trávník!
Kde je bar? Je tam bar, ale nedívejte se na něj.
- Zdravím! - Dobré ráno.
Dobré ráno. Jak se máte? Colin Wells.
Těší nás.
- Vypadáte dobře. - Ano.
On celou noc bojoval s Terminátorem, proto to tričko.
Ale úspěšně.
- Prosím, pojďte dál. - Děkuji.
- Jaká byla cesta? - Docela dobrá.
Pro nás dva...
Byli jsme trochu zmatení, když jsme zjistili, že jedeme do Mauritánie,
protože i když jsme docela zcestovalí,
jsme... My... No, on si nemyslel, že existuje.
- Myslel si, že je to výmysl C. S. Lewise. - Jo.
Co jste si říkal, když jste to místo dostal?
Byl jsem šťastný.
- Chtěl jsem sem jet. - Chtěl jste to?
Chtěl jsem sem, víte...
Věděl jste, kde to je?
Věděl. Hodně lidí si myslelo, že pojedu na Mauricius,
- když jsem řekl Mauritánie. - Ano! Přesně.
„Ano, dostal jsem Mauricius! Mauritánie?“
Jo. Ale měl bych vám nabídnout pití.
- Moc se omlouvám. - Ano, prosím.
Chcete něco k pití? Máme tu velký výběr čajů,
kdybyste... Zní vám to dobře?
- Máme English Breakfast, Ceylon. - Ne...
- Čaj, ano. - Jo, výborně.
Objednám vám ho.
- Na okamžik mě omluvte. - Děkuji. To je velmi milé.
- Podívej, co se stalo. - Za to můžeš ty!
- Co jsem udělal? - Nezvládl jsi to.
Je to britské území. Předstírej, že to patří Británii.
Ověřili jsme si, jestli pije?
Není pravděpodobné, že by velvyslanec nepil,
- ale jestli se ho zeptáš... - Viděli jste ho?
To není člověk, co celý život pil vodu.
- Kdybychom řekli... - Mohli bychom si dát skleničku?
„To by bylo hezké, ale co něco ostřejšího?“
Souhlasím. Mé dobré chování nás dostalo do prekérní situace.
Ano.
Můžu se zeptat, když jsme sami,
protože řídíš Jaga, jaký obraz si vezmeš domů?
Tyhle jsou moc hezké.
- Kam to jdeš? - Chlapi!
Úplně jsem to zmastil.
To je jeho Ferrero Rocher.
- Ty pitomče. - To je...
To není moc...
Tihle lidé jsou velmi uhlazení.
Jsou chytří a cool a tys převrhl
- jeho Ferrero Rocher. - Rychle, než se vrátí!
Dejte je zpátky ve správném pořadí.
- Neměl bych se smát. - Na tohle jsi šlápl.
Nešlápl!
- Jsou dobré. - Někdo to udělal.
Tak jo. Rychle, sedněte si.
- Promiňte za to čekání. - To nic.
To je... Je to krásná konvička.
Náš oficiální porcelán.
Přesně to jsem chtěl, šálek čaje.
- Osvěžující, že? - To ano.
Mockrát děkuji.
Po zdvořilé konvičce nebo dvou...
jsme se omluvili a pokračovali v naší prohlídce města.
Pojď přeřadit. No tak, udělejme to znovu.
Ještě jednou. No tak.
Další přeřazení.
Brzy jsme narazili na něco docela zajímavého.
Co se to tu děje?
Je to velmi široká silnice.
Vím, co to je.
Co?
Postavili letiště hned vedle města,
město se pak rozrostlo, letiště spolklo,
a jim zbyla přistávací dráha uprostřed hlavního města.
- No jo, tamhle město pokračuje. - Jo.
- Není na okraji, ale v něm. - Ne.
Není to skvělá příležitost
k něčemu, co se nám nepovedlo? Závod ve sprintu?
- No ano! - Přistávací dráhy jsou na závody.
- A on... - A on funguje.
Můžeš se zúčastnit.
Ještě jsem se nezeptal sil zla tamhle,
ale rád bych to zkusil.
Protože byla dráha prázdná jako každá jiná opuštěná dráha,
rozhodli jsme se, že můžeme jet.
Tak jo, sport, kontrola trakce vypnutá,
řadit na volantu, brýle dolů, okénka nahoru. Připraven.
Sebralo mi sportovní režim.
Víš, jak mám sportovní tlačítko? Rozhodlo se mi ho sebrat.
Vrátilo mi ho. Děkuji, pane.
V-6, V-8, V-12.
Co bude nejrychlejší?
Dobrý start od Jaga.
Moje auto je rychlé!
První převod, druhý, super! Funguje to!
Tak moment.
To je... To je provoz.
Na dráze je provoz. Ty vole! Budu mít...
Maniak!
Ježíši, co to...
Sakra.
Proboha!
To je... Málem jsem do něj narazil!
Ty kráso!
To byl ten nejpodivnější závod, jaký jsem kdy jel.
Ale tohle není prázdná dráha.
Nemyslím si, že to je ještě přistávací dráha, asi je to silnice.
Znovu to dělat nebudeme.
Děkuji, že jsi mi dalo brzdy, když jsem je potřeboval.
Jsem velmi vděčný a cením si toho. Děkuji.
Příštího rána jsme vstali brzy,
protože nastal čas opustit Nouakchott.
Ty náklaďáky plné písku. Komu ho chtějí prodat?
Mají tu dobrý písek na prodej.
Jsou ho tady hromady.
Jestli se vám nelíbil ten písek předtím, tamhle je další.
Velká písečná konkurence.
Proč prodávají písek?
Stačí ujít pár metrů.
Opustili jsme hlavní město a vyrazili na jih do Senegalu.
NOUAKCHOTT - MAURITÁNIE DAKAR - SENEGAL
A po několika hodinách jsme si začali všímat
změny v našem okolí.
Nenazval bych to bujnou zelení,
ale rozhodně je to méně pusté než cokoli, co jsme zatím viděli.
Myslím, že jsme velmi blízko k okraji saharské pouště.
Co to je napravo... To jsou krávy?
Spousta krav. Je to stádo. Rozhodně je někdo chová.
Podívejte na to.
To mi říká, že jsme přejeli Saharu.
Ahoj, krávy. Podívejme!
Tráva. Jedu po trávě poprvé
snad po 500 letech.
Hledáme hranici se Senegalem.
Bude tu nějaký přechod. A dostaneme se tam.
Jeli jsme dál a dál po rozličných cestách,
ale ani po hodině
jsme nenašli nic, co by alespoň vzdáleně vypadalo oficiálně.
Kde je ta zatracená hranice?
Čekal jsem nějaký plot a hraniční přechod, možná?
Jo, pas a tak. Rozhodně.
Konečně se naše hledání vyplatilo.
Musí to být hraniční město. Musí.
To ne.
Mám hrozný pocit.
Houstone...
máme problém.
To bude hranice.
Jeremy, v cestě je obrovská řeka.
Hranice je trochu víc říční, než jsem myslel.
- Čekal jsem plot. - Já taky.
To nic.
- Bude tu most. - Podívám se na telefon.
Co tam zadáváš? „Nejbližší mosty“?
Tady je cesta.
Jsme nejlepší průzkumníci.
Tam je staré město.
- Žádný most. - Žádný most.
Ježíši! Jak se dostaneme...
Nikdo tam nejezdí autem?
Ne.
Hele. Šel jsem asi 160 kilometrů
proti proudu a není tam žádný most.
Tohle je přesně důvod, proč lidé používají řeky jako hranice.
Můžeme auta dostat na... Ne.
- Na to? - To...
Přemýšlel jsem o dvou lodích.
Ale lodě, které by... Počkat.
Co kdybychom loď postavili?
- Z prachu nebo písku. - Nemyslím archu.
Myslím, jako... A co...
Co tu máme? Dvě, čtyři, šest, skoro šest tun aut.
Nemusí to být loď, ale platforma.
Čeho je tady přehršel?
Co je úplně všude?
Co jsem viděl, co jsem tady?
- Prach. - Písek.
- Kozy. - Velbloudi.
To je celé.
- A ještě jedna věc. - Písek, velbloudi.
V obrovském množství.
- Plastové lahve. - Ano.
- Sešlápnuté plastové lahve. - Ano, ale... spousta...
Tamtu jsme právě přejeli. Co když najdeme... Najdeme...
Posbíráme co nejvíc plastových lahví.
Jo, jedna, dvě, tři, čtyři...
Jsou tamhle. Všude.
To je vlastně dobrý nápad.
A postavíme... Když seženeme... Co dělají s těmi... Hele, sítě.
- Navrhuješ, abychom vzali síť. - Ano.
- Naplnili ji plastovými lahvemi. - Ano.
- Souhlasím, že by to plavalo. - Ano.
- Pak na to dáme auto. - Ano.
Nesouhlasím, že to bude plavat.
- Bude, když budeme mít dost lahví. - Přesně.
- Nadnášení je jen fyzika. - Není to krutá, nevyzpytatelná milenka.
- Je to jako gravitace. - Co není?
- Nadnášení. - To je.
- Archimedes. Je známo, že... - Je to matika.
Nikdo by se neutopil, kdyby to nebylo kruté a nepředvídatelné.
- Je to známé od starověku. - Ano.
A pravidla pořád platí.
A také budeme uklízet.
- S tím souhlasím. - To je pravda. Ano.
Zanecháme to tady lepší.
Můžeme na tom základě pustit muziku?
Pusťte muziku.
To by se mohlo hodit.
Perfektní.
Musím si lehnout.
Na to zapomeň. Nemám zájem.
Jo.
Když jsme utratili tisíce liber na licenci k použití té muziky z A-Teamu,
náš vor byl konečně hotový.
A abychom zjistili, jestli to bude fungovat, rozhodli jsme se
nejdřív poslat záložní dodávku.
- Přilákali jsme dav. - Ano.
Čekají, že se všichni utopíme, což se stane.
- Neutopíme. Budou zklamaní. - Utopíme.
- Clarksone. - Co?
- Rovně dozadu. Jsem na té straně dobře? - Jo, rovně dozadu.
- Dobře. - Je to můj nápad, že jo?
- Ano. - Tentokrát jsem kapitán.
- Úkoly. - Jo.
Jsou tři. Já budu s dodávkou.
Moje práce je sjet s ní na druhé straně. Jamesi, ty budeš vepředu.
Až se tam doplavíme,
- dostaneš nás bezpečně na břeh. - Dobře.
Jeremy, ty budeš ovládat motor.
Ale chci, aby vám to bylo naprosto jasné,
- nevěřím, že to bude fungovat. - Bude.
Ne, poslouchej. Vážně.
Nechci žádné voloviny,
protože je tu nemoc. No, je to parazit.
Schistosomiáza.
Můžeme to dát na obrazovku, abyste si to mohli vygooglit
a budete vědět, že si to nevymýšlím.
V senegalské řece, což je tohle. Je to parazit.
Když půjdete do vody, přichytí se vám na kůži,
zavrtá se vám do masa, vleze do krevního oběhu,
kudy se přenese do vašich jater a střev,
kde naklade vajíčka.
Neskákat do vody. Cokoli se stane...
Dojedeme na druhou stranu.
Je to kousek.
Startuji motor.
HMS Sračka vyplouvá!
V očekávání komediálního převrhnutí
nás místní rádi odstrčili.
- Ano. - Ano. Plujeme.
Kdybys nás mohl otočit, až se tam dostaneme.
Dobře, kapitáne.
Říkat Hammondovi kapitáne je divný pocit.
Udělám, co říká, protože až se to podělá, nebude to moje vina.
Je to pomalé, ale jede to.
Pomalu a jistě, to potřebujeme.
- Jen klid. - Až to otočíme, bude to rychlejší.
Měl jsem si vzít židli.
Předek se otáčí.
- Předek je... - A sakra!
- Chceš, abych... - Zkus to nastartovat.
Dobře, zkouším motor. Chlapi.
- Ztratili jsme... - Co?
Nic. Ne... Nepanikařte.
Co jsme ztratili?
Ztratili jsme pár... Láhve se uvolnily.
- Cože? - Cože?
Nadnášení... Vlastně se... Ne, nepotápíme se.
- Potápíme se. - Všichni stůjte na této straně,
- jak daleko to jde. - Proboha.
Kdo je přivázal?
Jeremy. Opravdu se potápíme.
- Motor naskočil. - Skvěle. Miřte ke břehu.
Zkusím nás dostat zpátky.
Myslím, že máš pravdu. Poučíme se z toho.
- Jak to vypadá na druhé straně? - Trochu se potápí.
Myslím, že to zvládneme.
- Zase vyplivl! - Ježíši.
- Potápí se to... - Potápí se mnohem rychleji.
To ne.
Asi bychom měli opustit loď.
Potřebuji... Podáš mi lahev na vodu?
- Jamesi. - Podej mi lahev na vodu.
To je k ničemu.
- Nevěřím tomu. - Já jsem kapitán. Tohle je blbý.
- Hammonde, jsi kapitán. - Omlouvám se.
Děkuji. Nejsem... Pořád jsem tady.
Převrátí se to, musíš seskočit.
Už se zavrtávají.
Zavrtávají se do mě.
Jsem John Hurt.
Potopil se... Proboha!
- Je pryč? - Je pryč.
- Zmizel. - Neříkej.
Jsem v pořádku.
- Odtamtud dojdeš. - Odtamtud dojdeš po svých.
To říkáš...
Nepřestávej hýbat nohama, nebo se proboříš do bahna a zhyneš.
- To je tu tolik výkalů? - Jo, všechno jsou to výkaly.
A já jsem jich požil...
- Hodně? - ...hodně.
- Dobře. - Jsi na to sám.
Budeš potřebovat antibiotika.
Ve velké injekci.
Můžu jen poukázat na něco dalšího?
Přišli jsme o dodávku.
Dobře, to je zlé,
ale už jsme posbírali dost materiálu na stavbu vorů pro auta.
Ještě nejsme za vodou.
- Co to mele? - Tento plán
má nedostatky, ano.
- Jo. - Víme, že to zvládneme lépe.
Až vylezeš a usušíš se,
musíme udělat jedinou věc.
Ne. Musíme pustit muziku.
- Cože? - No teda...
- Nejsme tam. - Pořád se musíme dostat na druhou stranu.
Vím, že ti je pod psa.
- To jo. - Mně taky.
- Je ti 63 a jsi plný breberek. - Ano. Mám je v orgánech.
A týden budeš mít chronický průjem.
- Ale tam je bar. - Ano.
- Tady není. - Ano.
- Když se dostaneme tam, jsme v baru. - Ano.
- Takže říkáme spustit muziku. - Jo.
Pusťte muziku.
KADIBUDKA
Druhý den jsme byli připraveni na druhý pokus o přechod hranice.
Přiznávám, že jsme čelili komplikacím.
Protože musíte udržet předek auta z vody.
Ale zadní kola musí být tak akorát ve vodě,
protože jsme k nim upevnili pádla,
která nás budou pohánět dopředu, nebo dozadu.
Řízení?
No, je tu... Je tu kormidlo
připevněné k jakési páce
u zrcátka na dveřích.
A to nebude fungovat.
James s Richardem si myslí, že to bude fungovat, já ne.
Tohle je geniální.
Jamesi, myslíš si, že to bude fungovat?
Jeremy se ptá.
- Jamesi Mayi. - Co?
Myslíš, že to bude fungovat?
Cože?
Je tak starý.
Myslíš, že to bude fungovat?
Ano.
Tak jo, zkusím to. Zařazuji rychlost.
Protože se těšili na opakování včerejší kalamity,
místní obyvatelé byli ještě dychtivější nám pomoci se rozjet.
Spouštím kormidlo.
Nesahej na volant, pitomče. Nic nedělá.
Ahoj!
To, co vidím, Richarde Hammonde, jsi ty a tvoje DB9 na...
Ne, to nedělej, ty sobče.
Náš přistávací bod na senegalské straně
byla malá pláž pouhých 400 metrů daleko.
MAURITÁNIE - 400 M - SENEGAL
Provedu dokonalou otáčku
na přistávací pláž, vyjedu z vody, ukážu pas, Senegal, pivo.
Ale brzy jsme zjistili, že pro jednou měl Jeremy pravdu.
Řízení nefungovalo.
Nemůžu zahnout doleva. Jen doprava.
Zatáčím doleva, i když mám kormidlo doprava.
Nechce... Moje nezahne doprava.
Můžu jen doleva.
Rád bych vysvětlil, dámy a pánové,
že přijíždím ke druhé straně, ale není to tak.
Vracím se tam, odkud jsem začal.
No tak, ty parchante.
Pomoc. Jsem v rákosí!
Mayday. Sakra!
Plnou parou vzad.
Ne, ty...
Postavili jsme šlapadla, že jo?
Jo, ale se skvělými značkami na zadku.
Další hodinu jsme plavali kolem a dostali se všude,
jen ne na pláž, kam jsme mířili.
Pluji stranou a špatným směrem.
Udělal jsem dvě obrovské otočky.
Místní si myslí, že jsme vyšinutí.
Bere mě zpátky do Mauritánie.
Ale já zpátky nechci.
Může mi někdo říct, co je tady dole, protože tam mířím.
Moře.
Zasekl jsem se v rohu se zdmi po obou stranách.
Otoč se, ty parchante.
Líbí se mi, jak pere, jako by se něco takového dělo každý den.
Do prdele. To ne.
Proboha.
Přestaň do mě narážet!
Jsem zpátky v rákosí!
Podařilo se někomu jet správným směrem?
Ne.
Když jsem se vyprostil z rákosí,
objevil jsem důležitou věc ohledně řízení.
Když poplujete nesmírně pomalu, a myslím krokem,
můžete zahnout doprava. Když přidáte, pojedete doleva.
Všichni jsme použili můj nový objev
a brzy zamířili správným směrem.
Jo.
Dokážu to. Mířím ke břehu.
Jeď.
Už cítím pivo.
Věděl jsem, že budu muset pořádně zabrat, abych se dostal na břeh.
Tak jsem vytáhl střechu, abych ochránil svou hlavu před parazity.
Skvělá práce.
Už tam skoro jsem.
Pro jednou prosím zahni doleva.
Jsem na břehu.
Přední kola máme v Senegalu, počítá se to?
Myslím, že jsme rozhodně v Senegalu, jo, dorazili jsme.
Rozhodně máme dost práce,
než z nich uděláme zase pozemní vozidla,
ale nejdřív musíme zařídit něco důležitějšího.
Vy nejste jako já.
Podívám se na ně a říkám si:
„To je vynález.“
Dívat se na ně, vychutnávat si ho,
je teď stejně příjemné, jako ho pít.
Podívejte se na to orosené sklo, ty bublinky,
na to... Vychutnejte si to očekávání.
Protože pro mě je to stejně dobré.
Vizuálně je to dobrý zážitek. Orálně je to otravné.
- Otravné? - Já jen...
Vidím krásu, slyším hovadiny.
Samozřejmě jsme se rozhodli nedat si jen jedno.
Takže zatímco Hammond objednával další rundu,
vytratil jsem se k jeho autu, abych mu provedl malou terminátorovskou lumpárnu.
Když připojím tenhle reprák přes Bluetooth ke svému telefonu
a schovám ho Hammondovi do auta,
můžu mu posílat zprávy
a bude si myslet, že s ním mluví jeho auto.
Dalšího rána jsme se sešli, abychom pokračovali v cestě.
Tak jo.
Vypadni.
Co to sakra bylo?
Moje auto mi právě řeklo, ať vypadnu.
- Ne. - Řeklo mi, ať vypadnu.
Já bych ti to řekl taky, kdybych byl tím autem, ale...
Vypadni.
- Slyšíš to? - Já to slyšel.
No, to je divný.
- Vrtal ses mu v počítači? - Ano.
- To je ten problém. - Navázal jsem s ním intimní kontakt.
No nic, jedeme.
Já to věděl.
Děcko.
Ahoj.
Senegal. To je přivítání.
Od cílové čáry v Dakaru nás dělilo už jen pár snadných mil.
A s naším epickým výletem skoro u konce
nastal vhodný čas zamyslet se nad našimi stroji,
které nás dovezly až sem.
Na začátku pořadu jsme se ptali,
jestli je možné postavit
závodní auto do pouště na rally Dakar
za méně, než kolik stojí Lamborghini Huracán Sterrato.
A odpověď zní ano.
Prostě ano.
Tímhle autem jsem ohromen. Naprosto ohromen,
protože se vyškrábalo na skalnaté srázy,
přebrodilo řeky, prohnalo se dunami.
A na rozdíl od Astonu, který je posedlý ďáblem,
a Maserati, které se pod povrchem rozpadá,
tohle nemělo jediný problém.
Už se mi pár aut z našich dobrodružství zalíbilo,
ale žádné tak moc jako tohle.
Až se dostanu do Dakaru, bude se mi po něm hodně stýskat.
Vážně moc stýskat.
Kdybych vám na začátku řekl, že vezmu exotické auto
od malosériového italského výrobce, upravím ho
a pojedu s ním přes poušť,
nejspíš byste mi nevěřili.
Ale stalo se. Je tady!
Na cestě do Dakaru,
cílového bodu toho nejdramatičtějšího a nejtěžšího závodu na světě.
A nezapomeňme, že to moje je zdaleka nejhezčí z našich třech aut,
a je navíc jediné hezčí než v původní verzi.
Originál jsem vlastně vylepšil.
Vítěz!
Budete si říkat, že pro mě bude těžké vás přesvědčit,
že jsem svůj Aston Martin DB9 Volante vylepšil,
když jsem ho předělal na závoďáka, ale počkejte.
Kdybych to neudělal, tohle auto by nezměněné
prostě zůstalo trčet v Peterborough
a jezdilo mezi domovem na předměstí
a středně velkým obchodním sídlem.
S občasným výletem na golfové hřiště o víkendech.
Pořád by se lesklo, ale zůstalo by, jaké je,
což je lehce zastaralý,
pomalu upadající příklad kdysi skvělého grand toureru.
Díky tomu, co jsem s ním udělal,
jsem ho dovezl sem a dokázal něco neuvěřitelného.
A tyto zážitky jsou teď vepsány
do jeho oděrek, škrábanců, promáčklin a prasklin.
Jsou to jeho vrásky ze smíchu.
A já to zbožňuju.
Udělal jsem ho výjimečným. Což předtím nebylo. Teď je.
Na pobřeží jsme narazili v překvapivě hezkém městě Saint-Louis
a odbočili na jih podél Atlantského oceánu.
Což mi vnuklo nápad.
Co kdybychom jeli do Dakaru po pláži, jako dřív oni?
Při rally. Zakončovali ji na pláži.
Ano!
Moji kolegové samozřejmě neměli žádné námitky.
Tak jsme se obrátili na písek, abychom dokončili posledních 70 mil
jako závodníci v minulosti.
Zapínám turbo.
Podívejte se na to.
Paříž–Dakar. Tohle je cílová rovinka.
To kvůli těmto chvílím
lidé snášeli to utrpení a těžkosti závodu Paříž–Dakar.
Dělali to kvůli tomuhle.
Najedu po straně Richarda „Křečka“ Hammonda.
Podívejte. Jsme na plakátě!
Dík.
Nikdy jsem se tak nebavil.
To je skvělý den.
No, ahoj.
Zpráva od pana Wilmana.
„Než pojedete do Dakaru, mrkněte na zpravodajské kanály.“
Vážně?
Zprávy BBC.
Změna klimatu.
Povodně, změna klimatu.
Zkusím Twitter.
Prokrista.
Počkat, ozvi se. Proč jsi zastavil?
Proč jsi zastavil?
Wilman psal, abych se podíval na zprávy.
To je Dakar.
Cože?
Dakar.
Probíhají tam velké nepokoje.
Pořádně se to rozjelo.
Propána. O co tam jde?
Bůh ví. Nějaké politické... Nevím.
- Je toho hodně... - Je to... Vím, že to je hodně...
- Hoří autobusy. Měli... - Proboha.
- Viděl jsi to? - Ne.
Dakar.
Pořádně se to rozjelo. Jsou tam přestřelky.
- Je tam oheň. Tady hoří autobus. - Ano.
Tak jo.
Nemůžeš tam vzít štáb, když to vypadá takhle.
Já vím. Nikdo by neměl... Nepojede tam nikdo.
- Nemyslím, že bychom měli... - Věděl jsem, že plánují protesty,
ale to mělo být za tři, čtyři dny,
je to kvůli opozici, ale začali dřív.
- Je to teď. - Nebo jde o něco jiného.
Nebo to jsou přípravy, což by znamenalo, že se to zhorší.
Tak moment. Zpátky nám to letí z Dakaru.
No jo.
- To nepůjde. - To není možné.
- Letiště v Saint-Louis je zavřené. - Cože?
- Letiště v Saint-Louis je zavřené. - Je zavřené?
Zavřené. Modernizace. Díval jsem se.
To znamená, že musíme jet zpátky do Nouakchottu.
- Vážně? Nic jiného nám nezbývá? - No, do Dakaru nejedu.
No tak, bude to sranda.
Je to závod tam a zpátky. Tak jo.
Znamená to jednu věc.
Můžu použít tradiční konec.
- Ano. - A s tímto hrozným zklamáním
je čas skončit.
Uvidíme se příště. Děkujeme za sledování.
Do prdele.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Miroslav Kokinda