Ahoj, vítám vás u obřího katapultu, který jsme si postavili
pro zábavu během covidového lockdownu.
Nemám ponětí, k čemu nám bude, ale kdo ví?
Třeba nás něco napadne při hledání odpovědi
na jednu důležitou otázku.
Proč jsou Francouzi tak jiní?
Hned na začátku chci říct, že Francii mám rád.
A Hammond taky.
May si myslí, že existuje jen proto, abychom měli
snazší cestu do Itálie.
Ale na jedné věci se všichni shodneme...
Francouzi jsou trochu divní.
Současný svět je velmi homogenizovaný.
Všichni jíme stejné jídlo,
nosíme stejné oblečení
a děláme stejné věci.
Avšak Francouzi ne.
Francouzi jsou jiní.
Většinu léků aplikují análně.
V práci jim zákon zakazuje
jíst oběd u pracovního stolu.
Musíte se prostě jít někam najíst.
Ve školách je zakázaný kečup, ale až do 80. let
bylo povoleno podávat dětem
při obědě alkohol.
Francouzští pekaři nesmějí zavřít, kdy chtějí,
protože croissanty a bagety musí být dodávány nepřetržitě.
A zvláštní jsou i francouzští fotbalisté.
Když rackové...
sledují rybářskou loď,
je to proto, že si myslí,
že bude házet sardinky do moře.
Když chcete francouzsky říct „mám štěstí“,
řeknete „avoir le cul bordé de nouilles“,
což znamená „mám zadek plný nudlí“.
Jak se tam k nim vejdou všechny ty prášky?
Nejvíc se ale jejich zvláštnost projevuje na silnicích.
Francouzská auta byla vždycky divná.
Vždycky se vzpírala konvencím.
Z celé té sbírky podivností
jsem si vybral tohle...
Citroën CX Safari.
Nebylo snadné ho najít, protože většina byla přestavěna na obytné vozy,
ale stálo to za to,
jelikož je to snad nejfrancouzštější
francouzské auto ze všech.
Třeba blikny. Ovládají se tímhle přepínačem.
Ten je ale daleko od sloupku řízení,
takže blikání se po zabočení
samo nevypne.
Pak je tu rádio umístěné kolmo mezi sedadly.
To by nevadilo, ale...
Když si při jízdě
dáte pain au chocolat, upadne vám z něj drobek,
což se jistě stane,
přímo do kazeťáku,
kde znehodnotí
poslech písničky od Vanessy Paradis,
kterou jste si pouštěli.
Připadá mi, že konstruktéři z Citroënu
se v 70. letech podívali na to, co dělají ostatní,
a prostě to udělali jinak.
I brzdový pedál je divný.
Je to vlastně vypínač. Brzdy se zapnou
a zas vypnou. Je téměř nemožné
použít je správně.
Možná bude snazší, až dorazíte do cíle, prostě...
udělat George Michaela.
Já si vybral tohle.
Matra Murena.
Dvoumístný sporťák z 80. let s motorem uprostřed.
Až na to... že místa má tři.
Asi proto,
kdyby si má žena s milenkou
chtěly vyjet ve stejnou dobu. Zvládnu obě.
A není to ani sporťák,
protože motor je chabá 1,6
s výkonem pouhých 88 koní.
Nedává to smysl. Matra vytvořila raketu Exocet.
Což je rychlá věc. Tohle...
opravdu není.
Taky ten název.
Všude jinde na světě se autům dávají názvy
po úžasných zvířatech, jako Jaguar, Mustang, nebo exotických větrech
Khamsin, Scirocco.
Matra ale zvolí název Murena,
což je latinský výraz
pro syna z plebejské rodiny, který má rád úhoře.
„Prošli jsme slovníky ve všech jazycích
„a konečně našli to pravé slovo.
„Nikdo mu nebude rozumět,
„je nejdivnější ze všech ostatních názvů, tak ho použijeme.“
Nicméně, tohle auto je ještě skvělé
proti tomu, jaké si koupil May.
Bonjour, diváci.
Nuže, v roce 1998
Renault pověřil designéry, aby vytvořili velké luxusní kupé,
něco jako BMW řady 6.
A oni přišli s tímhle...
Avantime.
Skoro celé je z plastu,
vypadá jako z výkresu osmiletého kluka se zálibou
ve vysokorychlostních vlacích
a nemá žádné obvyklé přístroje.
Je tu jen pár digitálních věcí,
které se vznášejí tady uprostřed.
Koukněte tam na tu přístrojovou desku.
Je kilometry daleko.
Kdybyste si chtěli otřít zamlžené přední sklo,
nedosáhnete tam.
Mám dojem, že kdyby designéři z Renaultu měli navrhnout,
řekněme, nového psa,
dali by mu hlavu dozadu
a vpředu by měl dva ocasy.
Nedokázali by udělat běžného psa.
I dveře na tom autě jsou divné.
Hlavně proto, a osobně jsem to ověřil,
že každé z nich váží víc než Kylie Minogue.
To je fakt hodně.
Prý to jsou nejtěžší dveře od auta na světě.
Nic ke chlubení.
A nedají se pořádně otevřít. Jde to jen takhle.
Jen se pootevřou.
Podívejte. Kdybych stál v kopci,
byl by to opravdu náročný proces.
Krucinál!
Renault má dlouhou historii automobilových podivností.
Například v 50. letech
udělali tohle.
Vypadá obyčejně, ale když se podíváte blíž,
zjistíte, že je celé obráceně.
LE VOLANT – LE KUFR
Avšak pořád je úplně prosté
v porovnání s tímhle.
Leyat Hélica.
Řekli si asi: „Nebudeme pohánět kola.
- „To dělá každý.“ - Ano.
„Rozpohybujeme ho vrtulí.“
Třeba když jedeš v centru města...
Co by se stalo...
Když někoho srazíš autem,
je to zlé.
Ale když někoho srazíš tímhle...
Je bez ledvin,
jater, vnitřností.
- „Ne, je tu další...“ - Ne, na to mysleli.
Má sice vrtuli,
ale dali tam dráty,
aby tam nikdo nemohl strčit ruku nebo hlavu
nebo něco. Vidíte?
Dokonalé...
Má to zadní sedadla?
Je dvoumístné, Hammonde. Na rozdíl od tvé Matry.
Sedl bys do toho
s vědomím, že nad tím nemáš vůbec žádnou kontrolu?
Auto, co má jen pedály. Není jako letadlo,
které má duální ovládání.
-To by bylo šílené... -Jen tam sedíš.
Podle mě je to geniální.
-Je to... -Chci říct,
obdivuju ho, ale...
nesoutěžilo to ve Dni D?
„Tohle je můj nápad na dopravní prostředek.“
-Počkej chvíli... -Myslíte, že funguje?
Určitě ano.
Počkej, koukni...
Nestartuje se klíčem. Je tu nějaké udělátko.
„Vpřed“ a „Vzad“. Uvedu ho vzad.
Budeš tankovat?
Tady se startuje. Jsi připraven?
Netuším, co se bude dít!
-Máš nohy na brzdách? -Jsem připraven?
-Ano. -Nehýbe se to.
-Mám všechno. Jedem. -Připraven?
-Nic. -Znovu.
-Kontakt? -Ano.
-Magneta zapnutá? -Ano.
-Nohy na brzdách? -Ano.
Jdu na to.
-To startovat nebude. -Připraven?
Myslel jsem, že to půjde.
Krásný příklad rozčarování.
Byla by to skvělá ambulance nebo hasičský vůz.
-Dokonalý. -Jo.
-Škrticí klapka? -Ano.
-Už jedeme. -Jo.
Nebojte se,
Monsier Hélica je na cestě se svou ambulancí.
„Nebojte se. Jak velký je ten požár?“
Počkejte.
„Ta bolest na hrudi je horší, nebo lepší?“
Magneto zapnuté.
Víte, co by byl opruz? Zastavit na semaforu.
„Já jen... promiňte...“
Musí na to být dva.
Tohle je dobrá pozice.
Tak jo, jdeme na to.
Jo!
Asi se trochu projedu!
-Cože? -Trochu se projedu.
Cože? Utíkejte! Zachraňte se!
Když bylo tohle odhaleno světu, zažádalo o něj 600 lidí.
Šest set vnímajících lidských bytostí,
které si uměly zavázat tkaničky a použít záchod, si řeklo,
že něco takového chce.
Nechápu, proč se neuchytilo.
Překvapivě je dost hlučné.
Možná proto.
Na 170 kilometrů v hodině je to dobré.
Myslím, že vytáhne i víc.
Tak jeď!
Myslím, že lidi už nudí
koukat se pořád na havárie, takže se posuneme dál, protože
i když francouzská auta vypadají normálně,
nemusíte jít moc do hloubky, abyste zjistili,
že většinou nejsou.
Třeba tenhle Renault 4.
Poměrně nekomplikované auto na tu dobu. Ale...
vzdálenost mezi koly na této straně je 238 centimetrů
a na této straně je vzdálenost 233 centimetrů.
Proč?
Nemám tušení.
Pak je tu Renault 21.
Vypadá nudně, ale není,
protože v tomto 1,7litrovém modelu je motor napříč,
zatímco v tomto 2litrovém
je podélně.
To znamená, že potřeboval
delší křídla, jinou kapotu, jiný pomocný rám...
-Že Hammond právě naboural? -Jo.
Prostě to bylo extrémně složité
a nákladné řešení
neexistujícího problému.
A dělají to stále.
Toto je zbrusu nový Peugeot 208.
A z nějakého důvodu mu namontovali volant
pod přístrojovou desku,
takže musí mít velikost knoflíku od košile,
abyste tam nasoukali nohy.
Proč?
Pak tu máme Citroën 2CV, který nesnáším.
Tohle auto je směsicí všeho, co se na světě nepovedlo.
Veganství, cyklistika,
liberální demokraté, lidé, kteří mají „svou pravdu“.
Nic takového neexistuje. Vždyť je to strašné.
Není strašné.
Je to velmi praktické, účelné auto,
které už prověřila celá desetiletí.
Přežilo válku, osvobodilo francouzské rolnictvo,
je úžasné. A taky totemické,
je to nejvíc francouzská věc. Když budeš mít restauraci,
budeš točit film nebo malovat obraz,
jak jim dodáš francouzského ducha?
Dáš tam 2CV.
Nemá stahovací okna. Koukejte, je to hloupé.
Taková okna mají letadla.
-Je to... -Jaké letadlo?
Nikdy jsem v takovém...
Moje letadlo má přesně taková.
Je to skvělé auto. Vše v něm slouží svému účelu, ničemu víc.
Nesnáším obrat „slouží svému účelu“.
-Ale je to tak. -Ahoj.
-Kde je Hélica? -Je z něj důkaz.
Nechci se v tom šťourat. To nedělám.
Nebudeme.
I já uznám, že 2CV má chytře řešené zavěšení.
Říká se,
že když ho vynesete helikoptérou do 150 metrů a pustíte,
pružiny ten náraz pohltí.
Opravdu?
Můžeme to zjistit.
Dobře, a...
Uvolnit.
A je to.
Bohužel se stalo, že...
jsem špatně pochopil příručku.
Stojí tu, že „zavěšení je tak flexibilní,
„že můžete jet po zoraném poli
„s půl tuctem vajec na sedadle a žádné se nerozbije.“
Tohle jsi špatně pochopil?
Jo, v mé hlavě je „œuf“ francouzský výraz pro „vrtulník“.
Ale...
V té chvíli mi došlo, že nejlepší bude posunout se dál
a prozkoumat vztah, jaký mají Francouzi ke svým autům.
Protože je to úplně jiný vztah,
než máme my k těm našim.
Kdybych teď jel
ve svém autě, kouknul bych na tohle místo a řekl:
„Je moc úzké, “
a jel bych najít jiné.
To by ale Francouz neudělal.
Ve Francii tenhle manévr není vůbec neobvyklý.
Takhle tu parkují.
Vidíte to kterýkoli den v týdnu
kdekoli v Paříži.
A přesně z tohoto důvodu
byl Renault 5 prvním sériovým vozem na světě
s deformovatelnými blatníky.
Máme tady další. Právě jsem si koupil myčku.
Jak vidíte, do kufru tohoto Peugeotu se nevejde.
Jsem Brit,
takže bych si šel koupit menší myčku
nebo bych si koupil trochu větší auto,
možná bych si ji nechal dovézt.
Francouz by ale udělal tohle:
„Oh, merde.“
Zastavil jsem auto?
Ano. Jsem blízko požadovaného místa?
Ano.
Takže jsem zaparkoval.
Pravdou je, že ve Francii, na rozdíl od téměř
všech jiných míst, auto zkrátka
není vnímáno jako symbol statusu.
Když si koupíte drahé auto, mají vás za buržousta.
A když se o něj staráte,
jste nechutní.
Dokládá to i fotbalová Premier League. Mám tady fotku
fotbalisty Williana, to je Brazilec,
jak jede v Bentley.
Pak je tu Ibrahimović,
Švéd, ten má Lamborghini.
Němec Özil má Porsche.
Brit Marcus Rashford má nějaký poladěný Range Rover.
A pak tu mám fotku Francouze Kantého, který má
Mini.
Tady trochu boural, asi při parkování.
Možná se zeptáte, co prezident.
Ten snad nemůže jezdit
v malém hatchbacku.
Omyl! Mám tu totiž fotku
prezidenta Miterranda
v Renaultu 5!
Koukejte na to!
„Ne, nechci šoféra, ani velké auto.
„To je buržoazní. Odporné.
„Jak říkáte vy,
„na zvracení.“
Proto žádný francouzský výrobce aut
nikdy neudělal velký off-road.
Američané ano. Japonci ano.
Švédové ano.
Němci ano. My také.
Dokonce i Italové.
Ale Francouzi ne.
Myslí si,
že když se budete chtít dostat na tamten kopec,
stačí vám k tomu běžné rodinné auto.
Tuhle jsem v kanceláři mluvil s jednou holkou z Francie.
Říkala, že její rodiče nikdy neprodali auto.
Koupíte si Renault 5, jezdíte v něm, dokud nekiksne,
dáte ho do šrotu, koupíte si Clio a jezdíte v něm, dokud nekiksne,
dáte ho do šrotu
a pořád dokola.
Nemuset přemýšlet nad hodnotou vašeho ojetého auta
je velmi osvobozující.
Ve Francii jen čtyři procenta lidí
myjí auto ručně.
Čtyři procenta. Jenom.
Co by v neděli ráno ve Francii nikdy neudělali,
je vstát brzy a začít mýt auto
před domem, protože by naštvali sousedy.
Všechny ty neděle, kdy jsem brzy vstával, abych umyl...
Trochu mu pomůžu.
Nádhera.
Merci, monsieur.
Dívám se na Hammondovo auto.
Je celé zmačkané, jak ho Jeremy postrčil.
A je mi z toho úzko, protože jsem Brit. Jenže...
Pokud jste Francouz, vaše auto vypadá přesně takhle.
Právě vjíždíme do lesa.
Můžu ten strom porazit?
Jedu si ve svém autě
přesně tam, kam potřebuju.
Kdybych tudy jel v 50tunovém Mercedesu G-Wagon,
bál bych se, že odřu lak.
Nemám ale G-Wagon, mám svou dodávku.
Víte, pro Francouze je barva
jen obal, který se dává na nové auto.
V 17 jsem byl
na výměnném pobytu ve Francii
a žil ve francouzské rodině, která měla syna mého věku.
Koupili mu zbrusu nový Fiat Panda.
Chápete, nové auto.
Jednou jsme s rodinou seděli venku na sluníčku,
mladší pětiletý bratr házel na Pandu
kameny
a z auta se odloupl kousek barvy.
Stát se to v 17 mně
s novým autem, ubil bych ho k smrti
čímkoli, co mi přijde do ruky.
Tomuhle klukovi to bylo jedno.
„Vždyť jen hází kameny na auto.“
„To odpadávání barvy vydává pěkný zvuk.“
Cože?
Brzy jsme byli v polovině cesty,
kde jsem názorně ukázal párty trik s Citroënem Berlingo.
Je to John!
Potom, co jsem zničil ruční brzdu,
jsme se dostali na cestu pro rallye.
Podle mě tady dokazujeme, že schopnost auta dostat se na místa
a něco zvládnout závisí výhradně
na ochotě řidiče nic si z toho nedělat.
Nenechte se znepokojit těmi zvuky.
Vůbec nic neznamenají.
Dělám jen to, co by udělal typický Francouz
na rallye v Africe
v Renaultu 4 svojí mámy.
Nesmíme zapomenout,
že právě Francouzi vynalezli vytrvalostní rallye.
Například Paříž–Peking,
Paříž–Dakar
a další závody napříč Afrikou.
A co je nejdůležitější,
většinou jezdili v tom, co jim stálo před domem.
Už to skáče tak, že by i Frantík vypadl.
No, zatím je to lehké jako dortík.
Monsieur May!
Jeď dál.
Bože můj. Merde.
Bonjour, monsieur.
Jak jsme se blížili k vrcholu,
cesta byla stále horší.
To je ale nepříjemnost.
Čelní sklo.
Dobře, tudy.
To ne, mám tam myčku.
No nazdar.
Moje rodinné auto to sjede zcela bez problémů.
Nechápu... k čemu by mi byl G-Wagon.
Merde.
Allez!
Bože, do prdele! Krucinál fagot!
Přišel jsem o elektrické zrcátko na levých dveřích,
ale ještě mi zbylo manuální.
Nemůžu otevřít dveře, abych si upravil zrcátko,
ale to nevadí, protože ho nemám.
Nakonec, když se nádherné velšské pahorky
koupaly ve vřelém odpoledním světle,
jsme dorazili na konec naší poklidné cesty.
Hammonde.
Páni. To je... Koukej na ten výhled.
-To je prostě nádhera. -Dívej na to...
Je tam i domek,
co vypadá jako z modelu železnice.
-Dokonalé. -Absolutní nádhera.
No nazdar.
-Bonjour, monsieur. -Podívej se na to.
Neuvěřitelné, že?
Řeknu vám něco zajímavého...
Dojel sem celý štáb s pohonem na všechny čtyři.
-Jo. -Ale my taky.
-Přesně. -Jo.
Nějaké škody vznikly.
-Jen běžné opotřebení. -Patina.
To se stává.
Francouzi možná mají pravdu.
Podle mě ano.
-Právě mě něco napadlo. -Co?
Tvá myčka.
Panebože, Hammond do mě naboural.
Za to se omlouvám.
Kde se otvírá kufr?
-Ve dveřích? -Ano.
-Tak to jo. -To je konstrukční vada.
Příští den jsme vyrazili ve svých autech
k dalšímu cíli.
A po cestě jsme si začali uvědomovat,
že jak jsou divná, tak jsou roztomilá.
Jasně, že nepotřebujete dva stěrače. Stačí jeden.
A trysku dáte přímo do ramínka stěrače,
protože je to zajímavý nápad.
Je to jiné, zvláštní.
Pak tu máme zrcátka.
Tak kvalitní, s tak futuristickým vzhledem,
že byly použity i na Aston Martin Vantage,
Venturi Atlantique, Renault Sport Spider,
Lotus Esprit,
Jaguar XJ-220 a většinu aut od TVR.
Na jednu stranu, volant je typicky francouzský.
Je divný. Má jeden paprsek,
je dost hluboký a má plochý spodek.
Na druhou stranu,
je výborný. Má dokonalou velikost, dokonalou tloušťku, dokonalý průměr
a vidím na budíky, protože mi nepřekáží paprsek.
Díky své výstřednosti jsou v mnoha ohledech ještě sympatičtější.
To, co vnímáme jako prohnanost, je ve skutečnosti inovace,
protože Francouzi byli automobiloví průkopníci.
My to nebyli.
My jsme dělali Morris Marina.
Nemyslete si, že zvláštní jsou jen auta.
Podivné jsou i některé dopravní předpisy.
Třeba na rozdíl od ostatních byli Francouzi přesvědčeni,
že bílá přední světla jsou špatná,
že by měla být žlutá.
A pokud při řízení rádi posloucháte hudbu,
mají předpis, podle kterého 35 procent popových písniček
ve francouzských rádiích
musí být francouzských.
Takhle to má hrát,
nebo mi zas kus pain au chocolat upadl
do rádia?
A tohle pochází ze země, která nám dala Debussyho a Messiaena.
Co mám na Francouzích rád, je jejich ledabylý přístup
k dopravnímu značení. Například tohle.
Takové vidíte po celé Francii.
Říká, že radnice je tudy
a všechno ostatní, „toutes directions“,
všechno ostatní je tudy. Indie, Paříž,
poloostrov Kamčatka, ať chcete kamkoli, jeďte tamtudy.
Pak je tady problematika používání kruhového objezdu.
Všude jinde na světě
státy rozhodly, že auta dávají přednost těm, co už po něm jedou.
Ve Francii ale ne.
Tam se rozhodli udělat to obráceně.
Auta jedoucí po kruhovém objezdu musí dát přednost těm přijíždějícím.
Takhle.
Jeďte.
No tak.
Proč si usmysleli, že se to tak má dělat?
Účelem kruhového objezdu je vyhnout se zácpě.
Věděli jste, že polovina kruhových objezdů na světě se nachází ve Francii?
To jako opravdu?
Opravdu je polovina kruhových objezdů
v zemi, která nechápe, k čemu jsou?
Jo, opravdu.
Vždyť to nefunguje.
Rád bych se odtud dostal.
Stane se tohle.
Používám kruhový objezd jako Francouz, abych zjistil, jestli to funguje...
To mě nezajímá. Všechno jsi tu ucpal.
Tohle se stane.
Odjeď s tím... autem.
Přesně tohle se stane...
Hammonda právě mlátí místní. Nevyčítám mu to.
Jeď už.
Nakonec jsme to... opravdu rozjeli,
protože nastal čas najít místo na něco velmi francouzského...
Oběd.
Tam jsme probrali další aspekt francouzského automobilismu.
LE STARÁ PEKÁRNA
Můžu ti něco ukázat, Hammonde?
Jak vidíš, tohle je
seznam francouzských filosofů, je z Wikipedie.
No teda!
-To snad není... -Jsem teprve u G.
Tam je asi každý Francouz.
-To je neuvěřitelné. -A dál a dál.
Seznam Australanů bude kratší.
Jsem ohromen.
Víš, že ve Francii musí středoškoláci povinně
studovat filosofii?
-Všichni? -Jo.
Mluvím o tom, protože čtu tuhle knihu
od Rolanda... „Bartha“, „Barthese“?
Vodníku, jak se to čte?
Takhle.
A ten říká:
„Myslím, že auta jsou v současnosti přesným ekvivalentem gotických katedrál.
„Jsou to vrcholná díla své doby,
„navržená zanícenými umělci
„a konzumovaná obrazově, když ne užitkově,
„populací, která k nim přistupuje
„jako k čistě magickým objektům.“
Neposuzují auta jako my.
Ne. My obvykle zmíníme maximální rychlost.
-Z nuly na sto, cenu. -Jestli vystrkuje zadek.
Pár hloupých metafor.
-Zpátky do studia. -A je hotovo.
Ne. Přečtu ti ještě něco.
„V Citroënu se ukrývá začátek nové fenomenologie
„montování, jako kdyby člověk vykročil ze světa, kde se prvky svařují,
„do světa, kde se jen kladou vedle sebe.“
A z nuly na sto?
O tom nepíše.
Umíš si představit, jak by vypadala recenze Méganu ve francouzské televizi?
Byla by totálně nesrozumitelná.
To je pravda
KONEC
FILM PANA WILHOMME
Z francouzského silničního testu můžeme vydedukovat,
že Mégane
je toužebný a cynický
s náznakem lehkovážnosti,
což naznačuje ten balónek.
Teď je ale načase prozkoumat praktičtější stránku francouzských aut,
jejich proslulou kvalitu jízdy.
Elasticita vzduchu a flexibilita vody
zajišťují pohodlí hydropneumatického odpružení Citroënu.
Po válce byly ve Francii
tak zničené silnice,
že výrobci aut
museli vyvinout odpružení, které by si s nimi poradilo.
Jak jsem uvedl už dříve,
Citroën 2CV dokázal přepravit
koš vajec přes zorané pole,
aniž by se jediné rozbilo.
Pokud jde o mé CX,
je to doslova nejlépe jedoucí auto
všech dob.
Představte si tohle.
Ležíte na lehátku na tropické pláži.
Je horko a slyšíte jen jemné vlnky šplouchající na bílý písek...
K obědu si dáte
půl lahve vína a celé odpoledne nemusíte nic dělat,
jen dřímáte.
Tak se cítíte
při řízení Citroënu CX.
Je neuvěřitelně pohodlný.
Říká se,
že hydropneumatický systém v mém Citroënu je tak dobrý,
že v kufru mohou dva lidé zneškodnit bombu
při rychlé jízdě po dlážděné ulici.
Opravdu se to říká?
Ano, jistě.
Systém odpružení byl tak dobrý,
že ho Citroën prodal Rolls-Royceu, který ho použil v modelu Shadow.
Jste připraveni?
Brzy najedeme na dlažební kostky. Teď.
Dobře, musíme být naprosto opatrní a přesní.
Jo.
Bože, je to jako operace oka.
Jeden chybný pohyb...
Pozor.
Tak jo, velmi opatrně
teď oddělím tyhle drátky
milimetr po milimetru.
Musíme na to přijít... Minimálně jeden je falešný.
Žádné náhlé otřesy.
Zbývá osm sekund. Musím se rozhodnout.
To se netřese auto, ale já.
Musím to udělat.
Jdu na to.
-Zvládli jste to? -Dobrá práce, jo.
-Paráda. Jsme tady. -My jsme jeli?
Přesně.
To si taky říkám.
Abychom to ještě víc potvrdili,
dali jsme stejnou bombu
do kufru BMW
a požádali dva hochy z kanceláře, zda by ji zneškodnili.
-Ucvakni to! -To nejde!
Nemůžu... chytit ten drátek!
Kurva práce!
Tak a je to.
Pokud chcete pracovat pro The Grand Tour, napište nám
na „Pro práci v tom pořadu bych zemřel.“
Je jich škoda, byli to dobří kluci.
Myslel jsem, že to někam dotáhnou.
-Ale vdechovat jsem je nechtěl. -No, mají...
Poté, co jsme rodičům hochů
zaslali složité dopisy,
zamířili jsme do Kentu za dalším významným experimentem.
A po cestě jsme prozkoumali vlastnost Francouzů,
kterou hodně obdivujeme.
Jejich tvrdohlavý odpor nechat si vládnout.
De Gaulle jednou dostal otázku:
„Jak můžete vládnout zemi, která má 246 typů sýru?“
No, pravdou je,
že nemůžete.
Když jsme v Británii v roce 1988 zavedli u řidičáků
bodovací systém,
všichni to přijali.
Když ale podobný systém zavedli ve Francii
v 90. letech,
všichni hned nasedli do auta a zablokovali dálnice.
Sociální sítě to neorganizovaly,
ty tehdy neexistovaly. Byla to spontánní akce.
Když šéf Renaultu Georges Besse
v roce 1986 propustil 21 tisíc zaměstnanců,
nevyšli ven, aby zapalovali koše.
Zastřelili ho.
V roce 2019
francouzská vláda rozhodla snížit maximální rychlost
na všech silnicích třídy A na 80 km v hodině.
Francouzský lid zareagoval tak, že si oblékl žluté vesty...
Vyšel ven a zničil
60 procent rychlostních kamer v celé zemi.
Šedesát procent!
A když dali kamery na brány na dálnici,
aby sledovali kamiony porušující nový ekologický zákon,
nezničili jich 60 procent,
zničili všechny.
Můžu říct, že dost obdivuju tuhle francouzskou prohnanost.
Já ji zbožňuju.
Je pravda, že když chtěli zavést botičky na kola,
lidé do zámků kapali lepidlo,
aby se musely odříznout a byly k ničemu?
Kdybych byl Francouz, jel bych teď 190.
Kéž by moje auto dokázalo jet 190.
Brzy jsme dorazili na rallyecrossový okruh
známý jako Lydden Hill...
UNE STÁVKA DENNĚ LE MEDICIN ZE DVEŘÍ VYŽENE
Laboratoř pro náš další experiment.
Všichni víme, že ve světě hot hatchů
vládnou Francouzi.
Ale který je nejlepší?
To se chystáme zjistit v motoristické zkoušce ohněm.
To je dost příhodné, protože Francouzi vlastně motorsport vynalezli.
Konal se u nich vůbec první závod.
Grand Prix je francouzský výraz. Le Mans je ve Francii
Řídicí orgán všech motorsportů sídlí v Paříži.
A dnes se budeme držet francouzských pravidel.
Plán je prostý. 20kolový závod.
Já pojedu v Peugeotu 205 GTi 1,6.
Jeremy má Peugeot 306, GTi 6.
A James bude řídit Renault Sport Clio 172 Cup.
Budeme závodit se Saxem VTS,
206 GTi...
A Renaultem Sport Mégane...
ČÍPKY LE PŘEDKLON
které budou řídit tři lidé z kanceláře.
Náš scénárista, protože tohle napsal,
naše asistentka produkce, protože je Francouzka,
a nakonec Abbie, naše interní závodnice.
Když jsme usedli za volant...
důležitý experiment konečně mohl začít.
A jedem.
Asi oběd.
V padoku se podávalo prosté občerstvení.
Jamesi, chceš Châteauneuf-du-Pape, nebo Petrus 62?
Uprostřed závodu?
No, to říkáš ty,
ale ve Francii je alkohol na pracovišti zakázaný, to máš pravdu.
Ale smíš pít víno, pivo nebo brandy.
Říkají, že nesmíš pít alkohol kromě piva,
-vína a brandy. -Které vyrábí.
-Nemůžeš pít gin nebo vodku. -Zahraniční alkohol.
Ano.
Mám oblíbený francouzský zákon,
který zakazuje posílat o víkendu pracovní e-maily.
-To se nesmí? -Ze zákona.
Takže si můžeš užít le víkend?
Jo, přesně tak.
Rád bych podotkl, že v závodě jsem teď na druhém místě.
Já jsem poslední. Zkazil jsem start...
Říkal jsem ti, že 205 GTi je skvělé auto,
ale ne tak skvělé jako 306 GTi.
Jo, protože s touhle teorií souhlasí veřejnost.
Všichni se přece shodnou, že 205 je jasný hot hatch.
-Souhlasím, jasný hot hatch. -Nemůže to být jasný hot hatch.
-Ale je to... -Ale málo lidí si uvědomuje,
že 306 GTi, kterou řídím,
je vlastně nejlepší francouzský hot hatch.
Prostě se to nerozkřiklo.
-Nikdo si to neuvědomuje. -Takže...
Je to jako Sex Pistols a New York Dolls.
Po obědě jsme si chvíli zdřímli...
a pak závod pokračoval.
Jedeme.
To je těsný.
Teď žeru pravý francouzský prach.
Tak pojeď. Honem, zlato.
Francouzská stážistka Marguerite má 260 GTi.
Ale zatímco závod nabíral na obrátkách,
vyskytl se problém.
Počkejte. Co se to tam děje?
Co se děje?
Personál zřejmě zahájil stávku.
James využil nastalého zmatku, aby si polepšil o tři místa.
Páni, tady ještě budou potíže.
Kvůli čemu asi můžou stávkovat?
U Francouzů je vždycky těžko říct.
Rybářské kvóty, půda,
rychlostní kamery.
Cítím se tu jako doma.
Nakonec, poté, co byl ředitel závodu zavražděn,
se všichni vrátili na svá místa a závod mohl pokračovat.
Chci jen říct, že všechna tahle auta jsou výborná,
protože jsou to francouzské hot hatchbacky.
Moje je ale nejlepší.
Nemá ABS ani ASR, dostal jsem smyk!
7000 otáček.
167 divokých koní.
Richard Hammond teď bude naříkat, že má málo koní.
Chybí mi výkon. Mám brzdnou koňskou sílu jen 104.
Porter mě totálně zabil.
To byl scénáristův francouzský manévr.
Z cesty! Uhni mi!
To je naše Francouzka.
Měl bych zdůraznit, že Margeuerite tohle nikdy nezkoušela.
Je to šílená Francouzka od přírody.
I když tady udělala drobnou chybu, takže ji říznu.
Bonjour, madame.
Zatímco Hammond s Mayem válčili s kancelářskými,
Abbie a já jsme bojovali o vedení.
Odhodlaný výraz.
Rychle.
Možná jsi závodní jezdkyně, ale já mám o 40 koní víc.
To ne, počkej.
Asi mi upadla přístrojová deska, ale podle mě nebyla potřeba.
Francouzská auta se obvykle zbavují nepotřebných věcí.
Nárazníků, elektrických oken, všech takových věcí.
Vlastně vám zůstane jen úžasně odolný pohon, motor.
Tak, teď mám šanci.
Tak ne.
Ukázala na mě prostředníček. Je to Francouzka.
Nefalšovaná.
Páni, to je tak skvělá kára.
Teď to zpackala!
Ty jeden synu lehké děvy! Běž do vyměšovacího otvoru.
Při vjezdu do závěrečných kol
jsem konečně zdolal Jamesův mnohem výkonnější Renault.
Vypůjčím si Jamesův citát. „Pojeď, mopslíku“.
Pak ale...
Zdechlo to.
Copak se stalo?
Bože můj.
Začalo stávkovat.
Závod postoupil do posledních dvou kol
a Jamese stále zahanbovala
skvěle se bavící začátečnice z Francie.
A já stále bojoval s Abbie o vítězství.
NEŽ NAPÍŠETE NA TWITTER,
ANO, VÍME, ŽE JE TO BELGIČAN.
Sakra!
Má koule!
Ano. Mocný Peugeot vede!
Tak jeď!
Ne!
A tak vyhrálo Saxo.
Na tom ale nezáleží,
protože jsme se všichni skvěle pobavili.
A...
došli jsme k důležitému závěru.
Francouzi dokážou udělat velkolepá auta,
která nejsou šílená.
Občas ale dokážou udělat velkolepá auta, která jsou.
Rád bych vám představil nejúžasnější francouzské auto ze všech...
SM.
Kupé od Citroënu, které má pod kapotou
2,7litrový motor Maserati V-6.
V podstatě je to francouzsko-italské auto.
Což není špatné.
Jean Alesi má francouzsko-italský původ.
Taky Olivier Giroud, Eric Cantona, David Ginola.
U nich to funguje.
Jo. Tahle auta v sobě mají
francouzskou komplikovanost a italskou křehkost.
Jo.
Příkladem komplikovanosti je, že nemá táhlo plynu
jako takové. Tedy má,
ale je tam tyčka, pak kousek kabelu,
další tyčka a pak jde skrz výfuk...
Přesně tak.
-Z motoru ven. -A pak jde ven.
A další dobrý příklad. Veškeré dráty pod kapotou jsou černé,
takže nemáš ponětí, kam vedou nebo odkud vedou.
Všechno je černé. Nevím nic.
Ani oni. Prostě to funguje.
Líbí se mi tahle kontrolka Stop.
Největší stopka.
-Jo, ani to... -„Prostě stůj!“
„Zas se porouchala jedna z mnoha věcí.“
Tohle to znamená.
„Tahle veliká kontrolka ti říká, že máš neodkladně zastavit.“
„Co jsi čekal?
„Věděl jsi, že tahle chvíle přijde.
„Tak musíš hned zastavit, nebo zemřeš.“
Ale... můžeme se bavit o vzhledu?
Je to jedno z nejhezčích aut všech dob.
Některé úhly mu přináší určitou nemotornost,
která je, jak jsem říkal dřív, prostě skutečná, pravá krása,
-ne jako ta falešná z internetu... -Ne.
Dokonale symetrická. Tady máme i hranatost.
Je to ohromující.
Víš, co se mi líbí? Seznam lidí, kteří SM vlastnili.
-Je dobrý? -Všeobsahující.
Je tam Graham Greene. Brežněv,
Haile Selassie,
Lee Majors, The Six Million Dollar Man, Johne Barry,
ten chlápek, co napsal Bonda.
Idi Amin jich měl sedm.
Sedm aut SM.
A jedno z nich náhodou fungovalo.
Ale opravdu zajímavé je tohle.
Bill Wyman z Rolling Stones,
Adam Clayton z U2
a Guy Berryman z Coldplay.
Všichni jsou to basáci a všichni měli SM.
To proto, že na basáky se nikdo nedívá.
Vždycky stojí vzadu.
„Přestaňte se dívat na zpěváka.
- „Já mám podělaný SM.“ - „Koukejte na mě!“
Ano!
-Tohle auto miluju. -Fakt ho chci.
Cítím, jak z této strany přicházejí vibrace muže, který něco chce.
Měl by sis ho pořídit, abych se na něj mohl dívat.
Je tak výjimečné.
Chtěl bych být tou osobou,
která prorazí cestu
-a přijede v něm. -Nikam bys nedojel.
-Ne. -Ale byl bys optimista.
Lidé by tě viděli
a hned by věděli, že jsi jen optimistický blb.
-Jo. -Což trochu jsem.
Na začátku pořadu jsme se ptali:
„Proč jsou Francouzi tak jiní?“
A odpověď je,
že vlastně ani nejsou.
Máme rádi jejich jídlo, víno, jejich prohnanost,
a ukázalo se,
že máme rádi i dost jejich aut.
Nemyslete si ale, že je máme rádi všechna.
Tak to není.
Třeba tenhle Citroën Pluriel nenávidíme,
částečně proto, že je ohavný, ale hlavně
kvůli jeho pitomé střeše.
Možná si teď myslíte, že se střecha chytře složila
jako v normálním kabrioletu.
To je omyl.
Střecha je tady.
Musíte ji celou sundat.
Takže když ráno vstanete a řeknete si: „Je hezky, sundám střechu, “
a pak začne pršet, co budete dělat?
Co když vyrazíte a řeknete si:
„Vylezlo sluníčko, sundám střechu.“
Kam ji dáte? Nefalšovaná francouzská pitomost.
Měli bychom tu mizernou věc poslat zpátky do Francie,
ať si ji tam nechají.
Je vtipné, že to říkáš, protože Francie je vzdálená
nějakých 40 kilometrů? Je odsud i vidět.
-Není daleko, co? -Ne.
Kdybychom tak měli něco, co by tak daleko dohodilo.
Počkej chvilku!
No jasně!
S výškou přes 18 metrů a hmotností 32 tun
se náš katapult na tuto práci dokonale hodil.
Nicméně nabít a napřáhnout ho je dost fuška,
a tak jsme k tomu použili stroje.
Paráda.
Jeřáby miluju.
Kde je James?
Vydrž.
James, který se pohyboval rychleji než jindy v pořadu,
se následně pustil do zavěšení katapultu
na hák Hammondova jeřábu.
Díky.
-On má popruhy? -Jasně. Je skoro dva metry vysoko.
-Zaháknuto? -Připraveno?
Jo.
Když to bylo hotové, potřebovali jsme někoho praktického,
kdo by nám vysvětlil fungování tohoto úchvatného stroje.
No, funguje to takhle.
Hammond tohle zvedne, a tohle...
dvanáctitunové závaží
půjde...
Nebo to půjde tam?
Ne, sem.
Rameno klesne
a pak na jeho konec připevníme kabel...
a k autu?
Když nám to vyjasnil,
vyrazil pro Pluriel.
Co to děláš?
-Musíš na druhou stranu. -Jsi na špatné straně!
-Cože? -Je na špatném místě.
Musí být na druhé straně.
Ne, Francie je tam.
Protáhne se pod tím a pak půjde nahoru.
-Začíná se na tamté straně. -Pak jde...
-Takhle. -Začíná se tady?
Ne, začíná se tam.
Ne!
Kvalitní práce.
A je to. Není.
Geniální.
-Nemá ho náhodou doma? -Jo.
To je lepší.
-Když kardiochirurg dokončí práci... -No?
Připojí tepnu k tepně
a pak je sešije, takhle to nevypadá.
-Co je? -Tohle není precizní práce,
cos tady předvedl.
Ano.
Zvedám to nahoru.
-Dost. -Dost.
Bože, to je složité!
Dost.
Ukazuje se, že jsme fakt chlapáci.
To jo!
Jakmile byla těžká část
zvednutá na místo a auto připojeno
k něčemu důležitému,
byli jsme připraveni na odpal.
Když zatáhnu za tohle, auto udělá přemet
-a poletí do Francie? -Jo.
-Přesně. -Jestli to vyjde,
bude to vůbec nejrychlejší Pluriel.
Široko daleko.
Jsme připraveni?
Zatáhni za lano.
A už letí.
-To se stane. -Zatáhni pořádně.
Musíš chlapácky.
A opět letí.
-Tahej... -Je to elastické.
-Máme špatné lano. -Řeknu:
„Tři, dva, jedna, “ teď. Zkusíme...
Můžu? Tři, dva, jedna.
Už letí!
Ano!
Tamhle je. Vidím ho, už je tamhle.
Počkej.
Kde je? Vidíte ho?
Tam!
Do prdele!
Nuže, při tomto hrozném zklamání...
Z Louise.
-Kdo je Louis? -On.
Kvůli Louisovi je načase končit.
Děkujeme, že jste se dívali.
Uvidíme se příště. Opatrujte se.
-Nepojedeme do Francie, že ne? -Ne, ani náhodou.
Překlad titulků: Blanka Cajthamlová
Kreativní dohled: Ludmila Vodičková