...už vidíme závodníky.
Vítáme vás kde jinde, než na jihu Francie.
Až na to, že to není jih Francie
s pečlivě obnažujícími plavkami
a ruskými oligarchy v superjachtách.
Dokonce nejsme ani na stejné polokouli.
Nacházíme se 9200 km jižně od jihu Francie.
Na malém sopečném ostrůvku v Indickém oceánu jménem Réunion.
Je to zvláštní, viďte? Nejedná se o francouzský protektorát,
ale o francouzské území.
-Let z Paříže na Réunion? -Ano.
Nejdelší vnitrostátní let na světě.
Z Francie do Francie.
A kvůli časovému posunu byl
ostrov prvním místem, kde proběhla první transakce v eurech.
-Za pytlík liči. -Ano.
-Pěkně. -To se ti povedlo, Mayi.
Viděli jste ten hod?
Abych dobře zapadnul do atmosféry Francouzské Riviéry,
vzal jsem si sem Bentley Continental V8.
Uznávám, že si Bentley před lety vydobyl svou pověst
v Le Mans, což je na severu Francie.
Od té doby se hodně změnil.
Je to ta nejvíc jihofrancouzská značka vůbec.
Recept ale zůstal stejný.
Velký, těžký vánoční pudink síly a okázalosti.
Jo!
Vůbec poprvé mám na nějakém našem dobrodružství
pořádné, funkční a slušné auto.
Ať už na nás pan Wilman vymyslel cokoliv, Bentley pro to bude perfektní.
Jo, ale tohle je lepší.
Ford Focus RS, nejnovější verze.
Výkon 350 koní, přeplňovaný čtyřválec.
Je lehký, má jen 1500 kilo, a je i chytrý.
Vektorování krouťáku.
Dokáže odeslat až 70 % výkonu na zadní nápravu.
A 100 % z toho pak přenést na jedno kolo.
A to střílení, když mu přišlápnete...
Jo, probouzí to ve mně chuligána.
Jistě vás nepřekvapí, že já se řádně připravil.
Vzal jsem si tohle - Caterham.
Model 310R, abych byl konkrétní.
Uznávám, že se do něj trochu hůř leze, ale jakmile sedíte,
je to hotová balada. Tohle auto vzniklo v 50. letech,
navrhnul ho Colin Chapman jako víkendový závoďák, který si sami složíte.
Právě o něm si šuškají všichni nadšenci po celém internetu.
Musíte si i nasadit volant.
Pak už jen zavřete dveře, zajistíte je a můžete vyrazit.
-Pěkný autíčko. -Parádní.
Proč ale dali chcípák motoru ven?
Dám ti to sem, abys to neztratil.
Tak já jdu.
Hammonde, ty parchante.
Nešťastně umístěný chcípák motoru stranou,
na místní fantastické silnice si nedokážu představit lepší auto.
Pokud si užíváte řízení,
točení volantem, řazení
a sešlapávání pedálů, je to auto přesně pro vás.
Žádná kontrola trakce, žádné ABS,
žádné adaptivní tlumiče ani pádla pod volantem.
Nemá ani airbagy.
Je to prostě jen auto.
Naprostá dokonalost.
Po seznámení našich aut s tropickým ostrovem
jsme se setkali.
Být zpět v EU je fajn.
Sluníčko svítí, krásná krajina, skvělý kafe.
A tady máme grázlíka.
Co tvůj náramek na noze?
Sám se mi zjevil na noze, jakmile jsem se tu usadil.
Jedeme po dálnici kolem severního konce ostrova,
která má velké problémy se sesuvy kamení.
Snažili se to vyřešit
zavěšením sítí na útesech,
ale nefungovalo to.
Vyrukovali tedy s poměrně radikálním řešením.
Francouzi tu budují objížďku přímo v moři.
Tento stavitelský zázrak ustojí i devítimetrové vlny
a silné poryvy větru,
jeden jeho kilometr vyjde na 112 milionů liber
a měří celých 12 kilometrů.
Jde tedy o nejdražší kus asfaltu na světě.
Zrovna mě napadlo, že by tahle neskutečně drahá
a šíleně složitá silnice mohla být k něčemu užitečná.
A tak...
Netuším, jak to může dopadnout.
Mám nejnižší výkon, ale nejlehčí auto.
Já i Hammond máme čtyřkolky z turbodmychadly,
což na sprint není zrovna ideální kombinace.
On má ale i launch control.
Stejně to ale asi neumí zapnout.
„Jízda“? Ne, to nechci. „Nastavení“.
„Asistent řidiče“. „Launch control“.
Ne, vyskočilo to. Počkat.
Jeremy Clarkson vystoupil z auta.
„Asistent řidiče“.
-„Launch control“. -Hammond má potíže...
-Fakt? -Jo.
S launch control jsou jen problémy. Vhod přijde, když...
-Co to je? -Nesahej na to.
Co to je?
-Víš to moc dobře. Nebuď hajzl. -Nejsem.
Proč máš klíček zvenku?
Pro případ nehody.
To je pitomost. Neztrať to.
Když si James znovu smontoval vůz
a Richard přepral palubní počítač, mohli jsme vyrazit.
Ten Francouz ve žluté vestě mi odstartuje závod,
nebo na mě hodí Molotov?
Tři, dva, jedna!
Ty vole!
Start měli lepší.
Dvojka. Ždímu z toho, co to dá. Jsem ve vedení.
Mám jen 152 koní.
Ke slovu přichází rychlost a síla.
Pozdě jsem přeřadil.
-Je mi líto. -Zatraceně!
Prohrávám! Prohrávám! Budu první, kdo na téhle silnici prohraje.
Zahajovací sprint na pobřežní dálnici na Réunionu
naprosto ovládlo Bentley.
Bude mít ten výraz?
Jo, má ho.
Jen co jsme objížďku pokřtili naším důležitým sprintem,
přišla nám zpráva od pana Wilmana.
Poslal nás na hřbitov v městečku Saint-Paul,
kde na nás čekaly další pokyny.
-Pánové. -Co?
V ruce svírám dopis.
-Od Nevilla? -Přesně tak.
Stojí tu: „Roku 1730 byl na Réunionu oběšen muž zvaný La Buse...“
To je on.
„... za zločin pirátství.“
Takže La Buse? To byl...
-Měl pirátskou flotilu. -Ty ho znáš?
Přezdívalo se mu „Káně“. Měl obří nos.
Pokračuje to dál, tak zmlkněte.
„Cestou na šibenici vhodil do davu šifrovanou zprávu
„s popisem místa, kde zakopal poklad.
„Kopii zprávy máte v deskách.“
-To je ona? -Ano.
-Je to hatmatilka. -A teď to nejlepší.
„Má se za to, že součástí pokladu byl i Ohnivý kříž z Goy,
„stokilový, dvoumetrový krucifix vykládaný rubíny,
„a cena pokladu se dnes odhaduje na 100 milionů liber.“
A?
„Šifru rozluštíte a poklad najdete.
„S pozdravem, Neville Wilman.“
-Budeme hledat pirátský poklad? -Ano.
-Nekecej! -Ty těm pirátským nesmyslům věříš?
Jak to myslíš, jestli jim věřím? Piráti existovali.
Jo, zaklepou u tebe a spustí:
„Nechceš pálenku Avengers: Endgame?
„Jen za pět babek.“ To je pirát.
Dnešní pirát. Tehdejší piráti měli styl.
-Takže to rozluštíme. -Ano.
A dozvíme se z toho,
kde Káně zakopal poklad?
Ano.
-Vážně? -Jak to chceš rozluštit?
Jeho parketa.
Takže je to jednoduchý. On miluje piráty.
A ty miluješ co? Luštění šifer? Sudoku?
-Křížovky. -A já?
-Budeme piráti, o poklad se rozdělíme. -Nebudu pirát!
Takže žádný dělení?
Pokud chceš svůj podíl ze 100 milionů liber,
budeš se muset zapojit. Můžeš třeba kopat.
-Nebudu si hrát na piráty. -Takže podíl nechceš?
-Když poklad najdeme, tak jo. -Skutečně?
KNIHOVNA
Zpátky na hotelu jsem se vrhnul na šifru,
zatímco Pat a Mat si sedli za mě a otravovali mě.
Pomohlo by ti, kdybych sestrojil přístroj z mosazi, mědi a tranzistorů?
Slyšel jsem, že když vypiješ sklenici vody a předkloníš se...
-Nemůže bejt A jednička, B dvojka... -Chytrý.
-Počkejte. -Co?
-Na něco jsem přišel. -Na co?
Co kdybyste vypadli ven a nechali mě pracovat o samotě?
Zatím je to dost nudný. Málo pirátský.
S Richardem jsme tedy nechali Jamese Turinga, ať si s tím poradí.
„La Buse.“
-Škoda, že nemůžeme do vody. -Proč ne?
-Je to zakázaný. -Jako plavání?
Jo. Opravdu.
Mezi roky 2011 a 2016
došlo po celým světě k 43 smrtelným útokům žraloka.
A 19 z nich se stalo u Réunionu.
-Tady? -Jo.
Je tu mělko. Když připlave žralok, přeskočíme ho.
To už jsme zkoušeli v roce 2013.
KNIHA ŠIFER
SUBSTITUČNÍ ŠIFRY
Čteš jen knížky o pirátech?
Jak je v tom pirátská loď, stojí to za to.
Je to vzrušující, plný odvahy a dobrodružství.
Lvice z Bretaně, 1330, někde tam.
Velela flotile asi šesti černých lodí zvaný Černá flotila.
Všechny lodě byly černý s červenou vlajkou. Hustý, co?
Třetí den nám došly aktivity,
tak jsme se šli mrknout na Alana.
-Máš něco? -Ano.
Co?
„Med si vezmi, až mineš dvouhlavého psa.“
Tohle máš za tři dny? „Med si vezmi, až mineš dvouhlavého psa?“
Jo, ale začínám od nuly.
Víte o tom, že La Buse pověsili tady na Réunionu?
-Ano. -Ale zatkli ho na Madagaskaru.
Pochybuju, že prohlásil:
„Můžu si s sebou vzít
„ten zlatej kříž a celej poklad?“
Ten poklad tedy bude nejspíš zakopanej na Madagaskaru.
Jak dlouho o tom víš?
Od deseti let.
A proč jsi něco neřekl?
Už jsem se několikrát ztrapnil,
když jsem přišel s nedomyšleným nápadem,
takže jsem to nechal chvíli zrát,
než jsem vás s tím seznámil.
„Dvouhlavý pes“ je možná nějaké místo na Madagaskaru,
já ale celou dobu pátral na Réunionu.
-Tak vzhůru na Madagaskar. -Jo.
-Není to daleko. -Ne?
Ale tahle auta tam vzít nemůžeme.
Proč ne?
Na Madagaskaru jsou příšerný cesty.
-Jak do víš? -Od kamarádky Mary,
která tam kdysi byla v rámci ekologický mise
a říkala mi, že na horším místě auto nikdy neřídila.
-Procestovali jsme svět. -Viděli jsme výmoly.
Ano.
Ona projela svět, celou Afriku...
A na Madagaskaru byly cesty nejhorší?
Podle jejího vyprávění ano.
Mockrát prý zapadla. I na několik dní.
Radši si auta upravíme.
-Mám Caterham. -Tak to budeš mít snadný.
-Mám z něj udělat vzducholoď? -Nevím, buď kreativní.
Takže jsme našli dílnu.
-James se pustil do práce... -Jdeme na to.
...a my s Richardem jsme vyrazili na nákup.
Dobrý den. Máte...
Kabely...
Tohle?
Máte konektory k baterii?
Ne.
-Merci. -Konektory k baterii?
Ano, tak se tomu říká.
Navíc jsi to předváděl v angličtině.
Prostě kabely, geniální ztvárnění.
Když umíš anglicky.
Po nákupech a úpravách
jsme vypluli k Madagaskaru.
O dva dny později jsme dorazili do přístavu v Toamasině.
Dobrý den, diváci.
Já si auto upravil následovně.
Lehké už bylo, což se do terénu hodí, takže jsem
jen nazul větší kola.
Zvětšil jsem světlou výšku a přilnavost. A to je všechno.
Jeremy očividně provedl úprav víc.
Tak si to pojďme probrat.
Dopředu jsem namontoval ocelovou konstrukci s navijákem
a podvozek jsem vyztužil
ocelovými pláty.
Přední světla pochází z motorky.
Potřeboval jsem je zmenšit, aby se mi tam vešly tyhle šnorchly,
díky kterým teď auto zvládne přebrodit asi 180 cm hlubokou řeku.
Pojďme dozadu. Pořádné gumy s drapáky.
Ale disky mám ve skutečnosti menší,
takže původní brzdy neseděly.
Musel jsem je tedy vyměnit za brzdy z Golfu GTI.
Brzdové a palivové rozvody jsem schoval dovnitř,
aby byly chráněné, a původní vzduchové tlumiče
jsem vyměnil za bytelné ocelové pružiny.
-To všechno za dva dny? -To ta dílna.
-Byla skvěle vybavená. -To je pravda.
Takže jsem to mohl vzít z gruntu.
Udělalo to na mě fakt dojem.
-Víš co? -Co.
Takhle vypadá život mimo EU.
Na Réunionu jsme byli v EU, hladké silnice, Bavoráky.
„Je libo sklenku Chablis?“
Kdežto tady...
„Je libo salmonelu?“
Během probírání života po Brexitu dorazil náš kolega.
Tak jo.
Vlajka. A dál?
Spousta změn.
Dal jsem mu černou barvu, lebka a zkřížený hnáty.
Ano, vlajka.
Venkovní rám.
Kdyby to nestačilo,
deformační zóny jsem vyztužil tyčemi.
Tlumiče jsem zvedl o 48 cm,
takže mám světlou výšku 60 cm.
A když se podíváte opravdu pozorně, tady dole uvidíte...
No jo.
Víš, co udělal?
Něco geniálního.
-Zavrhnul kolo. -Jo, dals tam trojúhelníky.
Když jsme vše probrali, vrátili jsme se k hlavnímu problému - šifře.
S autem jsi toho moc neudělal, Mayi. takže předpokládám,
že jsi měl dost času pátrat, kde je ten poklad,
který samozřejmě neexistuje.
-Ano. -A kde teda je?
-Netuším. -Pořád?
Ne, pořád jsou tam samí dvouhlaví psi, citrony, papoušci a tak.
La Buse na Madagaskaru zatkli v takzvané Libertalii,
což byla pirátská komunita
s vlastními zákony, pravidly a tak.
Ten poklad nejspíš zakopal právě tam, je to logický.
A to víš taky od svých deseti let?
Ano.
A víš od svých deseti ještě něco,
co by se nám teď mohlo hodit?
-Ne, to je vše. -Takže Libertalia.
-Jo. -Kde se nachází?
-Severně odsud. -Jak daleko?
160 km.
-Ty víš, kde je? -Jo, severně odsud.
160 km severně odsud.
Proč jsi to neřekl před třemi dny?
Tak znovu, nápad se nesmí uspěchat,
je třeba ho promyslet ze všech úhlů,
abych nebyl za blbce.
S novou informací od kapitána Jacka Hammonda jsme mohli vyrazit.
Vzal jsem si jedno z nejvyladěnějších aut své doby,
skalpel, a udělal z něj motorovou pilu.
Jime, brachu. Piráty prostě nechápu.
Zkuste říct Tomu Hanksovi, že jsou romantičtí a zajímaví.
Nejsou, jsou to obyčejní plovoucí lupiči.
Kontrolka mi hlásí poruchu vzduchových tlumičů.
Já vím, vymontoval jsem je.
Ale proč jsem je vymontoval?
Navzdory Jamesovu tvrzení totiž byly cesty úplně v pohodě.
Asi jsem nemusel tolik zvedat podvozek. Naprosto hladký asfalt.
-Jamesi? -Co potřebuješ?
Kvůli tobě jsem auto připravil na válku
a tys mě zatím vzal na čajový dýchánek.
Teď se dívejte. Zásadní test mého Bentley.
Hotovo.
Připadám si tu jako Emil Holub.
Podívej se na mě! Podívej, co jsem udělal!
Jen proto, že se kamarádil s holkou v široký sukni,
jsem si zničil svý auto.
Mělo nám docvaknout, že Jamesova kamarádka nejspíš nebyla objevitelka.
Jo, vypadl jí narcis z košíku na kole
a ona zpanikařila: „To je naprosto příšerné.“
Vyjeli jsme z města a doufali, že se cesty trochu zhorší.
Ale marně.
Ahoj. Bonjour.
Myslí si o mně, že jsem se zbláznil.
Krásná silnice.
Co jsme si mysleli?
Řídili jsme se klasifikací terénu Jane Austenový.
„Na Madagaskaru, Jamesi, byly silnice úplně jiné než v Devonu.“
Bonjour. Přestaňte stavět silnice.
Stop asfaltu.
Kristepane, s úpravami jsme to přehnali.
Sice vypadají dobře, ale jsou zbytečné. Stejně jako výprava.
70 % obyvatel Madagaskaru
přežívá za méně než dolar na den.
Kdyby tu byl někde zakopaný dvoumetrový zlatý kříž vykládaný rubíny,
jsem si poměrně jistý, že už by ho někdo našel.
A samotný zakopaný poklad.
V celé historii lidstva se žádný
zakopaný poklad nikdy nenašel.
Zatímco jsem zpochybňoval náš úkol, kvalita silnice se prudce zhoršila.
Jo, tomu říkám výmol.
Pořádný výmol a...
Fajn.
Ve svém tanku od Fordu
jsem si myslel, že v novém, horším terénu konečně zazářím.
Jenže...
Menší zádrhel. Auto jsem usadil na pásy,
ale problémy mi dělají malá kolečka,
která pásy pohání...
Neustále mi vypadávají, protože jedeme po tvrdém povrchu
a ostré kraje výmolů je prostě vyrazí ven.
Moje pásy jsou samozřejmě geniální,
jenže jsou určené do bahna a sněhu.
Do terénu. Ne na asfalt.
-Vypadlo ti další, Hammonde. -Kristepane!
Mě v Caterhamu nerozčilovaly jen výmoly.
Vzduch byl plný prachu, až mi přišlo, jako bych projížděl sáčkem vysavače.
Prach v očích je strašný, potřebuju nějaké brýle.
V Bentley byl ale život v pořádku.
To auto se mi začíná fakt líbit.
Je trochu od bahna, takže začíná vypadat jako MFB.
Pokud nevíte, co je MFB,
tak by svému Bentley říkal Samuel L. Jackson.
Moc pěkné vesničky.
Prodej melounů. Melouny, melouny, melouny.
Prodej espézetek.
Vyrobí vám tam vlastní espézetku.
To jsem nečekal.
A nečekal jsem ani příjemný hotel u moře,
ve kterém se mnou zaprášený a špinavý May později odmítl poobědvat.
Super. Špinavej pes v bazénu.
Já se mezitím začal obávat, že se mi na rozpáleném asfaltu
moje malá plastové kolečka začnou kroutit.
Takže jsem s Jeremym také nepoobědval, když jsem dorazil do hotelu.
Musím je nějak chladit.
Z ničeho tu vyrobit chladící systém.
V podobných situacích si
vždycky řeknu: „Co by dělal Bear Grylls?“
Vydal jsem se na pobřeží hledat přírodní materiály, a pak jsem se pustil do práce.
Tak mi držte palce. Udělal jsem tohle.
Na pláži jsem naštěstí našel tyhle plné barely s vodou, které vyplavilo moře,
spolu s tímhle vyplaveným nylonovým provazem.
Vedle nich ležela tahle hadička,
kterou jsem k autu přidělal vyplavenými páskami.
A tady dole bude
z hadičky téct čůrek chladivé vody.
Nevypadá to nic moc, ale bude to fungovat.
Jak říká sám velký Bear Grylls: „Improvizuj, přizpůsob se, přežij.“
Hammondovy úpravy se bohužel protáhly,
takže už nemělo smysl jet dál.
May se navíc vyzbrojil svou obsedantně kompulzivní poruchou a vrhnul se na šifru.
Dnes jsem zjistil zajímavou věc,
když jsem zastavil u jednoho prodejce melounů.
My počítáme takhle: jeden, dva, tři, čtyři, pět.
Ale on je počítal: jeden, dva,
tři, čtyři, pět, což se objevuje v šifře.
Tohle by tedy mohlo být písmeno, ale taky číslice dva.
Některé symboly by mohly být čísla,
azimut nebo počet kroků od stromu,
něco takového. Části jsou hatmatilka...
Druhý den ráno tento málo známý ráj opět zalilo slunce
a my pokračovali v cestě.
Rozluštils tu šifru, Mayi?
Ne.
To se dalo čekat.
Ale aspoň, že můj chladící systém fungoval.
Voda teče, život zachráněn. Díky, Beare Gryllsi.
Mám vtipné auto.
Ale největší rozruch evidentně dělalo MFB.
Pak jsme narazili na něco mnohem méně veselého.
Ta ženská je v pranýři.
Má nasazená dřevěná pouta.
Hoši, asfaltka konečně končí,
ale končí úplně.
-Co tím myslíš? -Před námi je asi přívoz.
Na palubě jsem si všiml, že má Jeremy novou espézetku.
Co to znamená MFB? „Maximální flákač a blb“.
Mimořádný...
Vteřinu.
Když přívoz přirazil k druhému břehu,
připadalo nám, že jsme se vrátili 200 let do minulosti.
Nasadím si brýle.
Do háje.
Jo, tohle už není zrovna košer.
Plav, plav.
Konečně přišly ke slovu úpravy našich aut.
MFB to projelo!
Vyhrabal mě z toho náhon na všechna kola.
Tohle už je mnohem lepší. Do takového terénu jsem to auto stavěl.
Pásy se nepřehřejí, protože se pravidelně chladí vodou.
Jak to jde v Shermanu?
Procházka růžovým sadem. Co u tebe?
Auto trochu vrže, ale jede.
Ale nejvíc mě zajímá, co se děje v Caterhamu.
Proboha!
Jsou to splašky! Kristepane!
Připomíná to vodu ve vaně, do které se někdo vykadil.
Bože. Krucinál!
Posranej život.
Stáhnu si klimu na 22 stupňů, to bude mnohem příjemnější.
Tlačítkem si upravím bederní opěrku.
Mezitím ve Fordu...
Motor v pohodě, teplota dobrá. Auto to zvládá s prstem v nose.
Na dně byl obří šutr.
Naštěstí pro Hammonda jsme jeli podél pláže,
tak jsem navrhnul, že to vezmeme po ní.
Konečně jsme našli vhodný povrch pro tvoje pásy?
Jo, vypadá to dobře.
Moje auto bude senzační.
Přiznávám drobnější mouchy, ale je to naprostá novinka.
Doslova znovu vynalézám kolo, takže...
Paráda, přijíždí škodolibý orangutan.
Co se stalo?
Jo.
Sice nejsem technický typ, ale i tak poznám, že takhle to být nemá.
Ne, nemá.
Abych Hammondovi zvedl náladu, dal jsem mu drobný dárek.
Tvoje nová espézetka.
-Fury, jako Železná srdce? -Film o tanku.
-Pro mě? -Jo, přidělej si to na auto.
Super!
Akorát tady to má jinej význam.
-Jakej? -Ygrec, ypsilon, je tady vagína.
Takže to ve skutečnosti znamená „chlupatá vagína“.
Ale pro tebe jsou to Železná srdce. Jsi Brad Pitt v pirátským tanku.
V tu chvíli dorazil Giorgio Armani.
Ty teda vypadáš. Nadělal sis do kalhot?
V jednu chvíli jsem byl úplně ponořenej.
Máš to tam fakt nechutný.
-S tím se jet nedá? -Ne.
Jaks to dokázal?
Hodně jsem se snažil, protože jsem to udělal úmyslně.
Čekání, až si Brad Pitt opraví tank, trvalo snad věčnost,
ale nakonec jsme opět vyjeli.
Divím se, že formule nemají pásy, Hammonde.
Vždyť je vyměníš za pouhý tři hodiny.
Jamesovo utrpení nebralo konce.
Jak dlouho ještě?
Kristepane!
Zašlo to až tak daleko,
že se u dalšího přívozu zdálo, že snad na druhý břeh radši přeplave.
-Divíš se mu? -Nedivím.
Kdyby mi někdo řekl:
„Jsou tu žraloci, “ mávl bych rukou.
- „Nezájem.“ - „Nezájem.“
Je tu.
James z přívozu sjížděl mnohem lépe naladěný a mnohem čistější.
Je mi docela fajn.
Dej mi sílu!
Koukejte na něj.
Drobné radosti života.
Měli jsme za to, že cesta už nemůže být horší.
Mýlili jsme se.
Terén je tvořený měkkým pískem a loužemi.
Tímhle jsem ještě nejel. Možná tu teda zazářím.
Hammond to viděl optimisticky, na rozdíl ode mě v třítunovém Bentley.
Kristepane, kdybych tu zapadl... Jeď.
Zapíchnul jsem se.
Říkáš, že na to tvoje auto nemá?
Naštěstí jsem měl naviják a lano,
které jsem ukotvil k Bradovu pirátskému tanku.
Proč mu natahuju to lano? Proč...
-Můžeš navíjet. -Jdu na to.
Tohle jsi ještě neviděl, co?
Jo.
Přitahuješ mě k sobě.
To je špatně, že jo?
Musíš tam zařadit jízdu.
Promiň.
MFB. „Mameluk, fracek...“
-Můžu něco říct? -Jo.
Kamarádka Mary nekecala.
Tohle ale není cesta, jsme na pláži.
Cesty jsou v pohodě, i když tvrdila, že byly příšerný.
Podle mě byly dobrý.
Jenže pak cesta skončila.
Chcete ten poklad, hoši, nebo ne?
Sto milionů liber je tímhle směrem.
Jak je to daleko?
Nevíme. Libertalia stejně neexistuje.
-Existuje. -Neexistuje.
Existovala, psali o ní.
To není důkaz, psali i o Narnii.
Pokračovali jsme dál
po madagaskarském ekvivalentu dálnice M1.
Kristepane. Nic nevidím.
S náhonem na dvě kola to May nemůže dát,
je to nemožný.
Ale malý, statečný Caterham
se díky své lehkosti brodil dál.
Najet do stopy. To je ono. Bonjour.
Ale největší důvod k oslavám měl Hammond.
Konečně terén, kde moje auto září.
Je nezastavitelný!
Panenko skákavá.
Vypadá to jako vozíček, kterej se skutálel ze schodů.
Jo, je to průšvih.
Fajn.
Co ode mě očekáváš, že s tím udělám?
Co jsi s tím schopný udělat?
Po dlouhém přemýšlení
jsem dospěl k závěru, že nic, takže jsem to nechal na něm.
Tohle je napínák pásu, který se montuje dozadu.
A s Jamesem jsme vyrazili do noci.
Je to čím dál horší.
To zabolelo.
Od Libertalie, smyšleného místa
z Hammondových omalovánek, nás dělilo jen 65 km,
takže jsme usoudili, že zatneme zuby a pojede dál.
Pokud jste nás teď zapnuli, May je pokrytý lidskými výkaly.
Zezadu máš účes jako Trevor McDonald.
Vlasy se mi slily dohromady.
Do nového typu molekuly.
Chceš trošku zatlačit?
Jo, můžeš to zkusit.
Pokusím se být něžný, Jamesi Mayi.
To...
S Jeremym jsme se plahočili další dvě brutální hodiny.
Prosím, ať už to skončí. Už dost.
Než jsme dorazili k dalšímu přívozu.
Bohužel...
Situace už nemohla být horší, až na to, že se ještě zhoršila.
Přívoz má porouchaný motor.
Ale prý se můžeme na druhou stranu přitáhnout.
Sjeli si nás pohledy a okamžitě dospěli k závěru, že jsme kovaní sportovci.
-Pěkné lano. -Viď? Bože! Zaber!
Moje záda!
V polovině přívozu jsem si najednou vzpomněl na Hammonda.
Přívoz zůstane na druhé straně,
takže se k němu Hammond nedostane.
Jo, ale to není náš problém.
Máš pravdu, není.
Několik kilometrů zpět,
po úspěšné opravě, jsem byl zpátky ve hře.
„Zlehounka“ je příliš slabé slovo, jak opatrně se snažím jet.
Šutr.
Připadá mi, že se to trhá na kusy.
Po 16 hodinách cesty
jsme byli s Jamesem stále odhodlaní,
že dojedeme až do cíle.
Naše odhodlání neznalo mezí.
Soustředili jsme se jen na dokončení mise.
Hotel. Hele, hotel.
Je tam i bar?
Restaurace otevřena.
Paráda.
Bože můj!
To je hloubka.
V mém světě to ale šlo od desíti k pěti.
Jedno z aut našeho štábu mi připomnělo,
jak by to mohlo dopadnout, kdybych jen maličko sjel z cesty.
Fakt blbý.
A aby toho nebylo málo, auto vydávalo zvuky, jako by se mělo rozpadnout.
To klepání jsou ložiska na téhle straně.
Bože můj!
A poslední rána pro moje nervy přišla ve tři hodiny ráno,
když jsem u vody zjistil,
že je přívoz na druhé straně.
Hajzlové mizerný!
Musel jsem si pro něj tedy dopádlovat.
Posranej život!
Kánoe si pluje, kam chce!
Druhého dne ráno byl Richard Hammond poněkud nabručený.
Bylo to náročný?
Já měl naopak skvělou náladu. Čerstvě oholen jsem si totiž všiml
markantního rozdílu
mezi komfortem v mém Bentley...
To je vůně.
...a v Mayově Caterhamu.
Je to jako auto Teddyho Kennedyho po nehodě na Chappaquiddick.
Pokračoval jsem v úpravě zevnějšku, když nasupený Hammond promluvil.
Sice s váma nechci mluvit,
ale dost možná budete mít další příležitost mě opustit.
K problémům s předkem
se přidaly i problémy vzadu.
Zlomila se mi obě zadní ramena.
-Zlomila? -Praskla.
Skvěle promyšlenej stroj.
Takže se může kdykoliv stát,
že se mi zhroutí celá zadní náprava,
tohle vystřelí nahoru a obrátí mě to na střechu.
Ale my to bohužel neuvidíme, protože budeme mít 40km náskok.
Rád bych tě svezl,
ale vozím jen lidi, kteří mi nevytáhli chcípák.
Mám sto chutí ti chcípák vytáhnout,
pozřít ho a vrátit ti ho za nějakých deset minut.
Myslíš, že by to k něčemu bylo?
Cesta byla dnes naštěstí o poznání lepší.
A my si tak mohli vychutnávat Madagaskar v celé jeho kráse.
Nekoukám, kam jedu, protože se kochám.
Takhle vypadá zelená.
Takovou zelenou v Evropě nemáme. Koukejte na to.
Brzy jsme dorazili k mnohem většímu přívozu,
který nás měl popovézt kousek výš po pobřeží.
Mnohem lepší loď než včera v noci, tahle má aspoň motor.
A je tady.
Když jsme dopluli do cíle, objevil se problém.
Z pláže, u které jsme přistáli, se dalo vyjet až za odlivu.
James se tedy opět ponořil do luštění, aby nějak zabil čas.
Mně a Hammondovi došlo,
že přežít v takhle drsných podmínkách
nebude snadné. Potřebovali jsme něco jíst,
takže se Hammond, inspirován Bearem Gryllsem, pustil do práce
a vyhloubil provizorní pec.
Nejprve vykopete jámu
a pak ji tak do půlky vyložíte kameny,
na kterých potom rozděláte oheň.
Mohl bych ho rozdělat mnoha způsoby.
Mohl bych zapálit list pomocí vyplaveného střepu a slunce.
Půjčím si od štábu zapalovač.
Tak, už to hoří.
Jak říká Bear Grylls, tři podmínky pro přežití.
První třída,
a pětihvězdičkový hotel, jinak nejedu.
Druhým základem přežití jsou tekutiny,
tak jsem se je vydal hledat.
Experti na přežití v divočině vám řeknou, že máte pít vlastní moč,
ale to odmítám.
Já doporučuju vyrazit do džungle a najít pěkně šťavnaté ovoce.
Chutná to líp a je to zdravější.
Hele. Kokosy.
Tenhle shnilý jsem našel na zemi.
Zkusím jím srazit nějaký čerstvý.
Kameny jsou rozpálené,
takže můžeme začít vařit.
Vezmete si rybu, kterou jste předtím ulovili, u moře je to hračka,
a zabalíte ji do listů.
Listy převážete a rybu vložíte do pece.
Pálí, pálí.
Pak rybu zakopete, abyste uvnitř udrželi teplo z pece.
A za dvě hodiny budeme mít
rybu upečenou.
Po úspěšném sražení kokosu...
Ano!
...jsem se vydal hledat banány.
Jo. Ano.
Do háje! Fajn.
Zanedlouho jsme měli dostatek zásob pro přežití.
-Banánový daiquiri? -Fakt?
Jo, banán, kokosový mlíko a rum.
Paráda. Kdes vzal rum?
-V Bentley. -Chytrý.
S Bentley je přežití hračka.
-Je to moc dobrý. -Díky.
Jen proto, že bojujeme o přežití,
ještě nemusíme jíst jako zvířata. Úroveň.
-Není to špatný. -Dobrota.
Takhle má přežití vypadat.
A slavilo se i na lodi. James se totiž konečně někam dostal.
Kde jsme?
Ano! Ano!
Zjistil jsem název místa, kde musí být ten poklad zakopaný.
A našel jsem ho na mapě. Řeknu vám, jak jsem na to přišel.
La Buse byl pirát. Dvě věci.
Polohu pokladu by tedy nevložil do první řádky.
Pohrával by si s vámi a vyjevil by to až tady dole.
Takže jsem se zaměřil na poslední čtyři řádky
a objevil tam naprosto zřetelný název.
Znělo mi to jako název nějakého místa.
Seranambe. A tady to je.
Vidíte? Je to drobným písmem. Samým vzrušením jsem to přečmáral.
Seranambe. Poklad je tam.
Teď už nám zbývá jen přijít na to, kde přesně v Seranambe kopat.
Můj životní úspěch.
James tedy rozluštil šifru
a mně s Hammondem se dostalo důležité lekce,
jak přežít jen s upytlačenou rybou
a banánovými daiquiri.
Zapište si za uši „adaptovat se“.
-Zapomněls. -Improvizovat.
Nezapomněl jsem to.
-Adoptovat se. -Ne.
-Adaptovat se. -Improvizovat.
Přežít. Tak se to dělá.
Druhý den ráno po vystřízlivění
jsme vyjeli z pláže a zjistili, že se nacházíme v Libertalii.
A navíc velmi blízko vesnici, kterou vydedukoval James.
Víme, kam jedeme. Je to jen 25 km daleko.
Za nějakých 45 minut budeme kopat poklad na pirátském území.
Až dorazíme,
vy dva si budete muset přiznat, že žádný zlatý kříž není,
a já mezitím najdu wifinu a koupím nám letenky.
Pokud se chceš vzdát nesmírnýho bohatství, posluž si.
Žádný bohatství nenajdete.
Čeká vás příšerný zklamání.
Jsem na pirátským území.
Dobrý, můžeš.
Vždyť se ani nedíváš, Jamesi!
Jedna věc se té takzvané Libertalii musí nechat.
Nevypadá vůbec špatně.
-Pokud tu piráti byli, je to možný... -Byli tady.
-Chápu, proč si vybrali tohle místo. -Krása.
Když pluješ po světě a zastavuješ na místech jako...
Southampton. Bristol.
Jo, a pak třeba v Calais, řekneš si: „Víte vy co?“
-Je to tu moc pěkný. -Taky bych tu pirátoval.
Všechno je tu až směšně dokonalý.
Plavba v naprostém tichu byla příjemnou mezihrou v...
Ne. Klíček. Ne... To neudělal. Ale jo, udělal.
Jamesi Mayi, udělals, co si myslím?
Vzal mi klíček. Krucinál, Jamesi!
-Jamesi! Vrať mi klíček! -Takové malé kouzlo.
-Musíš si ho najít. Je v obchodě. -Potřebuju ho.
No tak! Ne...
Hammonda jsme nechali hledat klíček...
Proč hrajeme společenský hry?
...a s Jamesem vyrazili na krátkou cestu do imaginární vesnice s pokladem.
Zase je to nejvtipnější auto na světě.
Cesta je hladká. V 11 jsme tam.
Cesta ale s námi měla jiné plány.
Místní jí říkají RN5.
Šplhám se po balvanech.
Nás napadl přiléhavější název.
Peklo.
Fajn, co teď?
Kudy? Kudy? Tudy.
Nevidím, co mám před sebou. Kapota je dlouhá jako fotbalový hřiště.
Jako když si tlusťoch kouká na penis.
Pro Kristovy rány!
Klíčky jsem úspěšně našel, ale teď jsem toho litoval.
Bože můj!
Zkusím se vyhrabat z těch kolejí.
Sem tam pojedu v neobvyklým náklonu.
No tak, jeď, seš přece pirát.
Sakra!
Ne. Ne, ne, ne.
Pás byl úplně na cucky. A výsledkem bylo...
Auto máte tamhle, že?
...že jsem zablokoval celou cestu.
Lidi začínají být trochu podráždění,
protože je zdržuju. Vytvořila se tu fakt slušná zácpa.
Přece jen jsme na hlavním tahu.
Na tom nejhlavnějším.
Na druhou stranu jsem tu ale potkal pravýho piráta.
Když jsem si s ním ale chvilku povídal...
Znovu a pomaleji, prosím. Francouzsky.
...došlo mi, že jsem se v něm spletl.
Něco jsem zjistil.
Chlápek se dneska žení. Má svatbu.
O tom to je.
Nemá převlek piráta, je to ženich.
A já zdržoval nejen jeho, ale i všechny svatební hosty.
Bože můj!
Mezitím vepředu...
Fajn, uznávám, nejhorší cesta na světě. Mary měla pravdu.
Mary možná bude hráčka rugby, která o víkendech pro zábavu jezdí buldozerem.
Jo, příšernej zvuk.
Tudy asi neprojedu.
Asi to budeme muset odstřelit.
Pojďte se podívat, tady je to dobře vidět.
Tohle Bentley nemá šanci vyjet.
Dynamit jsme bohužel neměli, takže jsme se s Jamesem
museli uchýlit k radikálnímu řešení.
Ke spolupráci.
Kousek doleva a dolů. Jdi na to.
Prosím!
Opatrně. To je ono.
Zatímco jsme zápasili s terénem,
náš kolega se lámanou francouzštinou domlouval
se svatebčany, které zdržoval.
Promiňte, zkusím to...
A vy můžete taky. Omlouvám se.
Abych to urychlil,
rozhodl jsem se sundat pásy a posadit Focus zpátky na kola.
A protože ženich s přáteli chvátal do kostela,
milerádi mi pomohli.
Další svatebčani.
Naše auta vepředu stále dostávala pořádně zabrat.
Tohle mi hlava nebere.
Jak to ten Bentley Continental pořád dává?
Největším překvapením dne ale byl Caterham s náhonem na zadek.
Vyjeď to. Šup, do toho. Přední kolo ve vzduchu.
Dokázal jsem to! Viděli jste to?
Je to závoďák, auto na okruhy. To jen tak pro připomenutí.
V tuhle chvíli už jsem svatebčany zdržoval celé dvě hodiny.
Ale díky chladné hlavě a trpělivosti...
...se mi podařilo nasadit kola...
Super, díky.
Omlouvám se.
...uvolnit cestu...
...a pokračovat dál.
Problémy mi dělá světlá výška. Žádnou nemám.
Mám prakticky standardní Focus RS.
Vepředu se povrch nijak nezměnil,
akorát cesta se zúžila.
Musel jsem tedy využít geniální dopravní službu,
kterou vymysleli místní.
Takže poběžíš napřed a budeš zastavovat auta.
-Ano. -A to je tvoje práce?
Právě jsem potkal mladíka, který poběží před námi
a zastaví auta v protisměru.
A co, když nějaké potká?
Zastaví ho na místě, kde se vzájemně vyhneme?
Přesně tak.
Řídí provoz, aby se auta mohla vyhýbat.
Fungovalo to. Rychlonožka, jak si sám říkal,
řídil dopravu jako pánbůh.
Takovou službu si dám líbit.
Dám mu pořádnej balík, protože si ho fakt zaslouží.
Nicméně můj kolega Skrblík
Rychlonožkovy služby odmítl,
takže se s protijedoucími auty setkával...
Bože.
...na nejhorších místech.
Nemůžu couvnout.
Nejde to. Musel bych couvat několik kilometrů.
James je tvrdohlavý, ale tváří v tvář takovému odporu
se musel uchýlit k lámané angličtině a svému navijáku.
Přivázat ke stromu.
Tohle tam. Vy projet.
Dobře.
A pak mi pomoct zpět...
Výš. Kolem větve.
Lano bylo přivázané a já se mohl přitáhnout.
Dobrý? Dobrý?
Projedete?
Výborně.
Hej!
O několik kilometrů zpět byl Ford překvapivě stále pojízdný.
Jeď.
To je stroj! Ty bláho!
A je to. Šikovný autíčko.
Problémy jsem měl ale já.
Po desetihodinovém putování,
a s příslibem další noční jízdy,
jsem se rozhodl dát si pauzu a posvačit.
Dali nám tohle armádní jídlo.
Takže to tady roztrhnu
a uvnitř mám jídlo, nejspíš fazole s párkem.
Tohle dám dovnitř a naliju tam trochu vody.
Ať už je uvnitř cokoliv,
mělo by to spustit chemickou reakci.
Nějak to nefunguje.
Víc tepla vydává i ohřívač rukou.
Počkat, už se to nafukuje.
Ne! Proboha! Ne...
Ne! Strašně to pálí! Mám to v rozkroku!
Zatímco si Hammond vařil svá varlata, my pokračovali dál. Pomalu.
Pořád před sebou máme nějakých 15 km.
I kdybych se plazil, pořád bych byl rychlejší než teď.
Šup.
Zastav, Clarksone. Stojí tu chlap s kusy tvého vozu.
Jeď, Bentley. Do toho, Bentley!
Stmívá se. Za chvíli bude tma.
Nemůžu uvěřit, že do tý zatracený vesnice dneska nedojedeme.
Jak je možný za den neujet ani 25 km?
Takhle se nedá řídit.
Tuhle hrůzu by neosvětlila ani všechna světla světa.
Takže jsme zastavili a rozbili tábor
a nechali Hammonda samotného jen se čtyřmi koly a popálenými kulkami.
No tak, jeď. To dáš.
Díky houževnatosti Focusu, a drobné pomoci místních,
jsem byl překvapivě stále ve hře.
Páni, to byl výmol.
Jízda byla stále těžší a těžší.
Já byl ale odhodlaný, že to se svým Fordíkem zvládnu.
Do háje!
Přejel jsem to. Jedeme dál.
Ale pak...
Kruci. Počkejte.
A sakra. Oddělal jsem si spojku.
Jo, spojka je v háji.
Pedál lehl na podlahu.
Kurva!
Dojel jsem.
Konečná. Spojku neopravím.
A náhradní spojku fakt nemám.
Hotovo. Konec. Je po něm.
Bylo to vůbec první auto, o které jsme během našich výprav kdy přišli.
Ale nebyl čas truchlit, protože druhý den za rozbřesku
už jsme byli opět na cestě,
odhodlaní urazit těch pár posledních kilometrů do Jamesovy vesnice.
Procházky mám rád, ale v Jezerní oblasti. Tam je na to správné klima.
Ahoj, kamaráde. Viděls, jak dobře to tu moje auto zvládá?
Já jsem opět využil služeb Rychlonožky.
Koukejte na to. Mockrát děkuju.
Díky, děkuju.
A kapitán Tvrdohlavec mu opět odmítl zaplatit.
Můžete trochu couvnout?
Ne, stačí, když trochu couvnete.
Hej! Hej!
Kruci.
Šinuli jsme se kupředu
a můj držák konečně povolil.
Teplota nebezpečně stoupá.
Už je v červeném, musím zastavit.
Je tam osm větráků, což je průšvih.
K ničemu se tam nedostanu.
Zatímco se můj kolega snažil opravit motor zíráním,
já dorazil do cíle, do vesnice Seranambe.
Ahoj.
Už mi zbývalo jen rozlousknout poslední část šifry a najít poklad.
V šifře je...
Je tam X, které neoznačuje místo pokladu,
to by bylo moc okaté.
Pak jsou tam vzdálenosti, podle mě v krocích, ne v kilometrech.
Jenže netuším,
co to X znamená.
Všechny tehdejší domy jsou fuč.
Stromy jsou taky jinak.
Zachovaly by se jen terénní prvky, jenže je tu rovina.
S Bentley to zatím nevypadalo moc dobře.
Odstrojil jsem celý předek auta a našel tohle.
Součást chladícího systému. A tohle se ulomilo.
Ale hlavní je, že pokud to nedokážu opravit,
moje MFB dojelo.
Ve vsi se naopak blýskalo na lepší časy.
Počkat. Počkat.
Kostel.
Kostely se vždy staví na stejných místech, ne?
X je ve skutečnosti neuměle nakreslený kříž.
Takže od X, od kříže, musím vyrazit severně,
směr magnetický sever. A poklad by měl být 120 kroků daleko.
Když jsem místo našel...
117, 118, 119, 120. Tady.
...dorazil Hammond.
Vytáhli jsme lopaty a on začal kopat.
Kde asi vězí?
-Kdo? -Jeremy.
Asi dva kilometry od vesnice, v tom kopci, byl pořád za mnou.
-Pak se ale přestal ozývat. -Jo.
A od té doby o něm nic nevím.
Ne, takhle to nepůjde. Upadlo to.
Teď mi upadlo tohle.
Proč se všechno rozbíjí?
Bože na nebesích!
Nepotřebujeme ho ze dvou důvodů.
Zaprvé, v ten poklad nevěří.
A zadruhé, nám s kopáním nepomůže, viď?
A na dva díly se bude poklad dělit líp.
Padesát milionů pro každýho.
No, 49,5. Něco musíme dát štábu.
O dvě hodiny později se
James s Richardem opět museli spokojit jen s třetinou pokladu.
Co se to tu u všech všudy děje?
Není tu, viď?
-Jak to víš? -Prostě tu není.
-Zatím. -Už bychom ho našli.
Eurotunel taky nevykopali za odpoledne.
Ahoj.
Kde, sakra, vězíš?
Špinil jsem si ruce.
-Proboha. -Proč?
Upravil jsem si kapotu na madagaskarský způsob,
ale to je fuk.
Proč jste vy dva vykopali jámu
přímo uprostřed místního fotbalovýho hřiště?
Protože je tu poklad.
-Je tu zakopanej? -Ne.
A s tímhle příšerným, ale naprosto očekávaným zklamáním
-můžeme... -Vlastně...
Evidentně nemůžeme. Co je?
Pamatujete ten ostrov, který jsme včera míjeli?
Věděli jste, že se jmenuje Pirátský?
A když se nad tím zamyslíte,
proč by zakopával poklad tady, kde by ho mohl kdokoliv najít,
když ho mohl ukrýt na Pirátském ostrově?
Nejspíš bude tam. Zamyslete se nad tím.
Odkdy víš, že se ten ostrov jmenuje Pirátský?
Odjakživa.
Z obavy, že jsme možná namíchli místní fotbalový tým,
jsme se sbalili a rychle odjeli.
Honem, najeď tam!
Pohyb!
Šup, přidejte!
TN-19032, tady James.
Váš člověk vykládá pivo z lodi, ale má to být přesně naopak.
Dlouhý John Silver a plavčík Jim Hawkins se chystali na vyplutí
a já mezitím zaplatil Rychlonožkovi. Dal mu nové boty.
Ano? Bon?
Dobrý?
A pak se také nalodil.
To je dost!
Paráda, nejprve zničili hřiště a teď ještě pláž.
To je stejnej přívoz jako včera?
Jo, pronajal jsem si ho.
Konečně byl na palubě celý štáb i Mayovy zásoby chlastu,
a já usoudil, že mu věnuju dárek vhodný pro někoho,
kdo právě zničil jediné sportoviště ve vsi.
-Je to kouzelná espézetka. -Ano?
Fakt je kouzelná.
Diváci ji vidí rozmazanou.
Kamery ji totiž nezachytí.
Páni, silné slovo.
Vy to nepřečtete, protože je kouzelná,
ale my vidíme, co tam stojí...
Funguje to, i když s ní hýbeš?
Otestujeme si, jak moc je kouzelná.
Ale střihač mě žádal,
ať si ji nedáváš na auto.
Protože si nemůžeme dovolit rozmazávat ji až do konce.
Ale můžeš si ji dát do kanclu.
Už můžeme zvednout rampu, pánové?
-Ano. -Fajn, zvednout rampu!
Plavba nebyla nejkratší...
PIRÁTSKÝ OSTROV
...a tak Richard vytáhl své vědecké publikace.
Tady ho máme. Olivier Levasseur. La Buse.
A tady je ten kříž. Je nakreslený na palubě jeho lodi.
Já s Mayem jsme mezitím zhodnotili, co všechno jsme dokázali.
Hraješ si na Beara Gryllse? To je tvoje moč?
Ne, ne, ne, je to Chablis.
Budiž. Za necelý týden
jsme urazili úctyhodných 224 kilometrů.
A naše auta, tedy dvě z nich, jsou stále pojízdná.
Neuvěřitelný úspěch.
Tohle ani není auto. Je to hračka na blbnutí na okruhu.
-Závoďák. -Ano.
A já ho jen posadil na větší gumy.
Povím ti, jak se Bentley řídí v terénu.
Cítíš obrovský přesah.
Jako bys byl svědkem zrození světa.
Obklopuje tě nesmírná síla.
Síla biblických proporcí.
Tvoje auto je oproti tomu jen hmyz. Nebo koza.
Povím ti, jaké to v Caterhamu je.
Jako by tě pozvali na Mistrovství světa ve fotbale
a usadili by tě do míče.
Radši to zrození světa.
A mohl bych ho řídit, což v tvém autě nejde,
protože si tě přihrávají sem a tam.
Kdežto já mám vše pod kontrolou.
Sem dáme světadíl, sem příboj, sem Měsíc.
Bude to paráda. Tady budou tektonický desky.
Takhle zrození světa nevypadalo.
-Ale ano. -Ne.
-Nikdo ho nenaplánoval. -Ale faktem je,
že je tvoje auto fakt nechutný, Jamesi.
Doslova vidím, jak se z něj hrnou bakterie.
Když jsi projel těmi splaškami,
byls od nich celý.
Když jsem jimi projel já,
na chvilku mi zhnědlo přední sklo,
ale to bylo vše. Klimatizovaný luxus mi to nijak nepoznamenalo.
Proto je moje lepší.
-Není. -Mám naprosto čistou košili.
Naším úkolem ale nebylo se neumazat.
-Máme na Madagaskaru najít poklad. -Žádnej tu není.
-To nevíš. -Vím.
-Jak to víš? -Fajn.
Tohle jsem dělal jako kluk, akorát na prkně byla učitelka.
Teď je tam někdo vhodnější.
SKOČ, TLUSŤOCHU CLARKSONE!
Brzy se před námi vynořil Pirátský ostrov a my se připravovali na vylodění.
Clarksone! Kde mám boty?
Na pevnině jsme s Jamesem pod koly ucítili něco zvláštního.
Svatá matko Boží, silnice!
Paráda, viď? Jako přijít zvenku a ucítit pod nohama koberec.
K asfaltu se přidaly i pokrytí mobilní sítí,
elektřina a spousta obchodů.
Skutečná restaurace.
Třeba by tam mohli James s Richardem vykopat jámu přímo v kuchyni.
Aby restaurace zkrachovala. Proč ne?
Plavčík Jim Hawkins si mezitím našel transport.
Jo, skončil jsem v tuk-tuku, ale ne jen tak ledajakém.
Je na něm pirát!
Velice pohodlná jízda.
Zatímco si Hammond kupoval přiblblé suvenýry...
-To? -Něco víc pirátskýho.
...já našel hotel, aby se May mohl vrátit k luštění šifry.
Ráno jsme vyjeli a James měl stále za to,
že se místní smějí jeho autu a ne jemu.
Včera jsem udělal pokrok, diváci.
Jeden z luštitelů La Busovy šifry zmiňuje Tureckého psa,
což není pes z Turecka,
ale pes bez srsti. Naháč.
Když jsem se podíval na mapu ostrova, došlo mi, že vypadá jako naháč.
A jeho ucho je tvořené skutečně výraznou pláží.
Právě na ni míříme, protože podle mě je poklad tam.
Jsem o tom přesvědčený.
Zanedlouho jsme dorazili na úplně opuštěnou pláž,
která vůbec nepřipomínala psí ucho,
a moji pobláznění kolegové okamžitě začali plácat nesmysly.
-Jsme tu? -Ano.
-Poklad je tady. -Dává to smysl.
-Jedině v animáku. -Prcháš před námořnictvem
a potřebuješ někde rychle zakopat poklad.
Musí to být tady, protože v písku se snadno kope.
-Mohli bychom na něm stát? -Ano.
-Mohli bychom ho mít pod nohama. -Pláž je ale dlouhá.
Měli bychom si ji rozdělit na třetiny, abychom nic nevynechali.
-Tvoje třetina, Hammonde. -Paráda.
Já si beru prostředek a ty zadek.
Fajn.
Pojďme se vrhnout do práce.
Vzhledem k tomu, že jsme pátrali po stokilovém zlatém kříži,
vyzbrojili jsme se detektory kovů.
Zkusím, zda funguje,
zda najde moji památku na švýcarský závod do vrchu.
Jo.
Jo, funguje.
Až ten poklad najdu, nemusel by to být pěkný pohled,
protože piráti se svými poklady zakopávali i vězně,
aby jejich duch střežil truhlici.
Moje pátrání bylo mnohem důkladnější, jak byste ostatně čekali.
Pláž je fakt velká,
takže si na tenhle primitivní přívěs přidělám čtyři detektory,
abych pokryl větší plochu a zapojil do hledání i auto.
Vzhledem k tomu, že naše bláhové hledání probíhalo na přímém slunci,
usoudil jsem, že mnohem líp svůj čas využiju stavbou přístřešku.
Znamenitě. Znamenitě.
Pozdě dopoledne byl můj automatický hledač pokladů hotov.
Je třeba v tom mít systém.
Díky stopám kol v písku poznám,
kde už jsem byl. Je to jako orat pole.
Kruci!
Z hledačského přívěsu
jsem udělal hledačské sáně a mohl pokračovat v práci.
Padesát milionů. Nedaní se to, že ne?
V poledne už bylo Johnu Silverovi a Jimu Hawkinsovi pěkné vedro.
No tak, pípni.
Naštěstí už byl můj skromný přístřešek hotov.
BAR U JEZZY
Udělal jsem vám banánové daiquiri.
Co to, sakra, je?
Říkal jsem vám, že postavím přístřešek.
-A... -Je to bar.
Omlouvám se, že můj barový přístřešek
nesplňuje tvoje nároky.
Díky za daiquiri.
-Je vynikající. -Díky.
Ale nemohl bys trochu pomoct s naším úkolem?
Najít Ohnivý kříž z Goy, dvoumetrový krucifix
-osázený rubíny... -Chcete vědět, kde je?
Tam, jako všechny ukradené poklady,
-v útrobách Vatikánu. -Ne.
Kdepak.
Víme, že existoval.
Francouzská vláda nabídla La Busovi milost
výměnou za návrat do Francie a předání Ohnivého kříže.
-On ho ale ukryl. -Počkat.
-Cos to říkal? -Vláda nabídla La Busovi zproštění
obvinění z pirátství,
pokud Francii vrátí Ohnivý kříž.
On odmítl a kříž ukryl.
Hammond to nemá z omalovánek.
Všechno jsou to dohledatelná fakta v historických záznamech.
Víme, že kříž existoval, a podle všeho je na téhle pláži.
Žádný poklad... A ty mi dáš za pravdu.
Žádný zakopaný pirátský poklad se nikdy nenašel.
Protože je pořád ztracený.
Tutanchamon byl taky ztracený několik tisíc let.
-Než ho našli. -Přesně.
Takže když se tam vrhnu, existuje šance, že ten kříž najdu?
-Ano? -Ano.
Když to tam rychle prohledám, budu se moct vrátit do baru?
Musíš to prohledat pořádně.
-Dohodli jsme se. -Když to prohledám pořádně,
budu se moct vrátit?
Když ten poklad najdeme...
Oslavíme to v tvým baru.
Budiž, přesvědčili jste mě.
-Počkáme na tebe v baru. -Za 20 minut jsem zpět.
-Fakt. -To nestihneš.
Stihnu to za 20 minut.
Hammond s Mayem se vydali dorazit své třetiny
a já se vrhnul na tu svou.
Pět.
Pokud tohle děláte doma, abyste něco našli na zahradě,
musíte být opatrní.
Tohle je doutnák.
Jeden jeho konec zastrčím sem,
druhý zapálím a budu mít tři minuty,
abych v MFB odjel do minimální bezpečné vzdálenosti,
než dojde k výbuchu. Fajn.
Paráda.
To nejsou tři minuty! Sakra! Sakra! Sakra!
Startuj!
Zastavte to!
Kontrola trakce! Ne!
Kristepane!
Pláž se mi sice podařilo prohledat opravdu velmi důkladně,
nicméně...
Máš něco?
Ne. Ty?
Ne. Už mu zbývá jen tenhle kousek.
Takže tu nic není.
To mě fakt štve, protože mi
právě přišel tenhle e-mail...
PŘÍJEMCE: CLARKSON
ZIMNÍ VÝPRODEJ SUPERJACHET
To je krutý.
-Hoši! -Co?
Hoši!
Něco tu je!
Lopatu!
Něco tam je.
Co to je?
Asi Svatej grál.
Kruci.
A s tímhle příšerným zklamáním končíme.
Žádný vzpomínky z dětství?
Ne, nic.
Fajn, tak hotovo. Díky za sledování.
Brzy se uvidíme.
Kreativní dohled Ludmila Vodičková