Ahoj a vítejte na parném místě,
kterým je Kambodža.
Existuje mnoho způsobů, jak se přes tuhle zemi dostat.
Mohli bychom použít koně, tuk-tuky nebo traktory,
ale pan Wilman usoudil, že bychom se měli sejít právě tady
se třemi čluny,
a to se moc nelíbilo mým kolegům.
-Ne. -Je to tu.
Nesnáším čluny.
Jsem z Birminghamu. Vysvětlím.
Je nejdál od moře v celé Británii.
-Plný kanálů! -Neplavíme se!
Lidé z Birminghamu vždycky říkají:
„Benátky severu.“
Jako by Benátčané říkali: „Birmingham jihu.“
Kanály jsou jen pro převoz uhlí.
To taky nechci. Jsem z Birminghamu.
Nelyžuji a nejezdím člunem. Tečka.
Mám dělat pořad o autech,
ne o vaření, restaurování fresek ani o člunech.
Nemám čluny rád. Nelze jim věřit.
To je to správné slovo.
Nelze věřit něčemu,
co je jinde, než jsi zaparkoval.
Na rozdíl od aut se potápí.
-Co si pomyslí diváci? -Cože?
Zapneš pořad Jamieho Olivera:
„Jeho vaření miluji!
„Aha, maluje vodovkami.“
Náklaďáky, motorky...
-Dopravní prostředky! -Jeli jsme na koních.
-Jde o silnici. -To šlo dobře, no.
Poslyšte, nezdržujme se
vašimi předsudky, protože ta výzva
je vlastně docela jednoduchá.
Jsme tady, dobře? Blízko Siem Reap na severu Kambodži.
A musíme využít
těchto vodních kanálů
a najít cestu do Vung Tau,
které leží na úpatí delty Mekongu
ve Vietnamu.
Je tu nicméně jeden malý problém.
Jak říkám, nejsem žádný odborník na lodě a čluny,
ale není tam žádná voda.
-Ne, není. -Ten ponton tamhle...
Tam Wilman chtěl, ať se sejdeme?
-Ano, na poli. -Je to idiot, co?
Každopádně, problém je,
že tam není dost vody na utopení čarodějnice.
-Ne. -Tak si vezmeme něco s koly,
pojedeme najít vodu a nalodíme se.
Dobře.
Něco s koly jsme našli a začali hledat.
Jak ponižující.
Jdeme s dobou.
Přesně tak!
Je globální oteplování a změna klimatu.
Kdybyste teď moderovali pořad o autech, cítili byste se hloupě.
-Zatracené auto! Šílenče! -Zatraceně!
-Co to s tebou je? -Sobecký šílenče!
Narazte mu do auta!
Blázen!
O několik vyčerpávajících kilometrů později
byla řeka stále depresivně prázdná.
Problém je, že je červen
a mělo by tu pršet, opravdu pršet,
lít jako z konve.
A neprší. Měsíce nepršelo.
Po příjezdu do rybářské vesnice
se ukázal rozsah celé záležitosti.
Tyhle domy, jak můžete vidět, jsou na pilotech,
protože by tam měla být řeka.
Zastavte tady. Hele.
Tak vysoko je vodní hladina.
Je úplně fuč, co?
A není na vině jen změna klimatu,
protože je tu další problém.
Čína.
Přehradili řeku, která zásobuje celou zdejší vodní síť.
Jak moc by ti bylo jasné,
sedět tady v domě na pilotech bez vody,
že ti Číňané ukradli vodu?
Je to zvláštní svět, co?
Opravdu zvláštní je tohle:
Čína každých 20 minut postaví uhelnou elektrárnu
a každý na ně řve:
„Zabíjíte planetu!“
Když postaví ekologické vodní dílo,
každý na ně řve: „Hele, zabíjíte planetu!“
Bylo by fajn to udělat bez krádeže vody jiným.
Nakonec jsme však našli jezero.
-Podívejte se na to. -Hele!
Ale jakmile jsme spustili čluny na vodu a vyrazili k pontonu opodál,
přišlo období dešťů
s odplatou.
Bože na nebesích!
Nevím, jak zaparkovat člun, nebudu lhát.
Snažím se o to.
Jak to zastavím? Další pokus.
Počkat chvíli, moje motory jsou... Ale ne.
Jo. Myslím, že to šlo dobře.
Tak.
Přestaň popojíždět!
Zaparkoval jsem tě!
No, chtěl jsem vyskočit ze člunu a říct:
„A přímo z Miami Vice...“
Člun. Je špičatý, takže je to rychlý člun.
Chytlo mi to nohu.
V tuto chvíli se ze šera vynořil Jeremy.
A protože je jediný kvalifikovaný řidič člunu v týmu,
čekal jsem hladší příjezd.
Jdeme na to. Parkuji PBR.
Ne!
Skvělé!
Fouká velký vítr.
Zacouvám.
Ne, to není...
Úplně neovladatelné.
Tento úhel je lepší.
Dobře!
Mohl bys pomoct s tím lanem?
Přitáhneš mě?
Prosím, přitáhni mě.
Není čas na kraviny!
Děláme tady nebezpečnou práci!
Jsem rád, že jsi přijel, protože se zdá, že prší.
To mě poser!
Co?
Není to jako ten člun z Apokalypsy?
Přesně ten! PBR. Patrol Boat, River. Druhý model.
Je to zcela taktní? Jedeme do Vietnamu.
-Nemůžeš tam s tím jezdit. -Můžeš!
Možná to totiž nevíš, ale Vietnam vyhrál.
Takže řídit tamto
Vietnamem je jako jít po Old Trafford,
stadionu Manchesteru United,
v dresu Charlton Athletic. Je to fuk, prohrál jsi.
-Jo? -Je jim to fuk.
Tomu věříš?
To je Scarab?
Ano.
Hammonde, náhodou sis vybral opravdu dobrý člun.
-Co? -Být na Intracoastal Waterway
-v Miami. -To je super.
Já v tom mám dva osmiválce.
Kolik koní?
Osm set padesát dohromady. Každý motor má čtyři sta dvacet pět.
To je příliš.
Kolik máš ty?
Dvakrát tři sta padesát.
-Dohromady sedm set. -Já osm set padesát.
Můj je lepší.
-Není! -Co bude asi mít May?
-Ztroskotanou loď. -S trochou štěstí.
Brzy byl jeho pozdní příjezd objasněn.
Přijel z 18. století.
Podívej se na to!
Nic nevhodnějšího už neexistuje!
Na co myslel? Jak stará je ta věc?
James? Kolem šedesáti?
Lano připraveno.
Počkat, jede to dozadu. Proč to dělá?
Ta věc je naprosto beznadějná.
Má to jednu páku a jeden volant.
Tady jede. Blíží se. Zkouší novou techniku.
Zlomil si stožár.
-Jamesi? -Ano?
To je ta nejnevhodnější věc, jakou jsem kdy viděl.
-Co tím myslíš? -No, naprosto
není navržena na to, kde jsme.
Je to říční člun.
-Výletní. -Je to jezero.
Ale pojedeme po řekách a je to klidné jezero.
-Není rozbouřené. -Opravdu?
Má velký osmiválec?
-Jistěže ne. -A co?
Dieselový čtyřválec.
-A výkon? -Ano?
Devadesát devět koní.
Kdy byl ten člun vyroben?
1939.
-Počkej, je starý osmdesát let? -Ano.
-80? -Je starší než bitva o Británii.
-Je to starožitnost. -Je, ano.
Plavíš se na kredenci?
-Asi tak. -Kolik stál?
-Šestnáct tisíc liber... -Cože? Za tohle jsi dal šestnáct?
Tolik stojí Ford Focus.
A je tam nový motor.
Ta nevkusná věc, na kterou se ani nechci podívat, je tvoje?
-Jo. -Kolik stála?
Dvacet tři.
-Vážně? -Rozumné.
Obří čluny stojí dvacet tři.
-Tisíc liber? -Ano.
-Za kolik bylo to? -Co?
-Z vrakoviště? -PBR?
-Moje? Za kolik? -Ano.
-Za sto tisíc. -Co?
Sto tisíc.
-Kolik? -Kolik?
Sto tisíc.
-Dolarů? -Sto tisíc čeho?
Ne, liber.
-Sto tisíc liber? -Ano.
Utratil jsi sto táců za tamto?
-Ale to je... -Problém je ten...
-Je to význačné? -Ne, postavil jsem ho.
-Není skutečný? -Ne.
-Počkat... -Na zakázku?
Je to ohromně složité!
Museli najít design původního trupu,
zjistit, kde byly motory a proč byly ve středu?
Byla to nesmírně komplikovaná věc a já to udělal.
Přivezl jsem malý a nákladný kousek
historie zpátky do jihovýchodní Asie.
Ale je to padělek. V podstatě skládačka.
Podvozek Brouka nebo Triumphu Herald?
-Účelový. -Má dvoulitr z Pinta.
-Přesně tak. -Má to účelový podvozek.
-A zbrusu nový motor. -Sto tisíc za...
Myslím, že tady máme...
Jako u aut. Máme tady Corvettu.
To je rozhodně Corvetta. Nic špatného.
-Velký motor, levné. -Plastové a poměrně levné.
Tohle je Mercedes G-Wagon.
-A Rover 90. -Ano.
S tím souhlasím.
Něco mě napadlo.
Nepokřtil jsem svou loď.
Tak jsem rychle zorganizoval oficiální obřad.
Nechť Bůh žehná této lodi a všem, kdo se na ní plaví.
Tak to dělá královna.
Dobré je, že mám teď láhev vína v lodi,
která se jmenuje Duma.
-Fakt? -Jo.
Znamená to „Lodní stroj“.
Po křtinách a konci období dešťů
byl čas začít naši epickou, osm set kilometrů dlouhou plavbu.
-Díky. -Promiň!
A jedeme. Duma je pojízdná.
Koukám, že se Hammondův člun nazývá „Pěkný humbuk“.
To je sofistikované, co?
První etapa našeho vodního road tripu
zahrnovala sprint přes jezero Tonlésap
a já se těšil, až ukážu trochu rychlosti a výkonu,
bohužel to však nebylo možné.
Fajn, takže je tu jeden velký problém,
a to i navzdory tomu obrovskému lijáku.
Tohle jezero má v průměru 130 kilometrů
a v téhle části roku by to mělo být pětkrát tolik.
Tohle není nejlepší práce s kamerou, pardon,
ale svůj cíl splní.
Tahle cesta tady vede kolem jezera,
ale jezero je v tuhle chvíli jen takhle velké.
Není dost velké, takže není dost hluboké.
Ale nemějte obavy, já tu ironii chápu.
Muž, který třicet let moderoval pořad o autech,
je globálním oteplováním omezen na jedenáct km/h.
Tvůj člun se... Jak to jen říct? Vyprazdňuje?
To je bahno?
Ano, to je bahno. Jedeš po dně.
V podstatě se plavím po poli.
Tohle se v Miami Vice nestalo.
Mělko nebylo jediný problém.
Museli jsme se vypořádat i s podvodním bludištěm
skrytých rybářských sítí.
To není dobré.
Nezní to fajn.
Otáčím se.
Kolik ujel? Sto metrů?
Co jsi to sakra udělal?
-Mám tu kameru... -Nevím.
-Ty jsi... -Hammonde!
Co? Přestaňte do mě všichni bourat!
-Zasekl ses? -Ne, říkal jsem si, že zastavím.
Zachytil jsem síť.
Proč ji nejdeš odřezat?
-Proč se tohle neděje vám? -Co?
Proč se vaše šrouby nechytají?
Nemám žádné šrouby. Tohle je PBR! Je to tryskový člun! Mám dvě trysky.
Opravdu?
Fajn.
Nechal jsem Hammonda čistit šrouby...
Tam! To je ten problém!
...a plul jsem kupředu se Záďovým admirálem Hlemejžděm.
Loďka Jamese Maye je taková ta věc,
kterou si umím představit v rukou malého prince Charlese
jako hračku ve vaně.
Moje loď byla na druhou stranu navržena k boji.
Když si americká armáda v polovině 60. let uvědomila,
že potřebuje rychlý hlídkovací člun
pro mělké řeky jihovýchodní Asie,
šla za Hatteras,
což byla vážená americká loďařská firma, a řekla:
„Máte ten výletní člun,
„devět metrů dlouhý s plastovým trupem pro mamky a taťky.
„Mohli byste ho přestavět? Dát motory dopředu,
„přidělat trysky místo šroubů,
„dát mu dojezd čtyři sta kilometrů a cestovní rychlost dvacet pět uzlů.“
Obrovský úkol. Opravdu obrovský.
A Hatteras to měli připravené za šest dní.
Šest dní!
Vytvořili něco epického,
ale musel jsem to nechat vyrobit,
protože dnes už žádné funkční PBR nezbyly.
Je to neobvyklé!
Uchovali všechny jiné předměty z války ve Vietnamu
jako Hueye, zbraně, stíhací letouny a tak dále,
ale nikdo si neřekl: „Uchovejme PBR.“
Je to skvělý designový kousek. Opravdu ano.
Původní PBR měly dva dieselové motory Detroit.
Nic elektrického.
A trysky, které vyrobilo Jacuzzi.
Nedělám si legraci. Byly to trysky od Jacuzzi.
Ano, kvůli tryskám je kormidlování při nízké rychlosti velmi těžké,
ale kromě toho
jsem byl schopen přeplout obří kambodžské brouzdaliště bez sebemenších problémů.
To není dobré.
U mých kolegů byly věci však jiné.
James také zachytil síť.
Jo! Tumáš, ty parchante.
A zatímco se Aquaman snažil dostat zpátky na palubu...
Do prdele.
...systém chlazení na Hammondově špičatém Scarabu se naplnil bahnem.
Tohle je mnohem horší než sítě kolem šroubů.
A hned poté, co se James osušil,
byl zpátky pod svou loďkou,
protože se jeho přívody také naplnily bahnem.
To znamenalo, že jsem se musel vrátit a stát se odtahovkou.
Připraveni na okamžité zastavení?
Sakra.
-Pardon! -Clarksone!
Mám tě.
James trval na tom, že se ujme uvázání lodí k sobě,
a já měl tak volno a mohl natáčet scenérii.
Ale nakonec jsme byli přivázáni a vydali se hledat Hammonda.
-Tamhle je! -Jo.
Hammonde, ahoj.
Nesnáším čluny, do prdele!
Zapínám sirénu.
Přijíždí Mezinárodní špičková záchrana.
Přemýšlím, kolik
béčkových pornofilmů bylo na Hammondově člunu natočeno.
„Hej, chceš si jet zadovádět?“
Hammonde, kolik semena jsi na tom člunu našel?
Prosím, snažím se tu myšlenku blokovat...
Když jdu dolů, je to jako lézt do ponožky náctiletého.
S oběma porouchanými loděmi v závěsu Thunderbirdu 2
jsme si to šinuli, dokud nepadla noc.
Máš na lodi nějaká armádní pátrací světla?
Ano, mám.
Hele!
O mnoho hodin později, po ujetí pouhých šestnácti km,
jsme se cítili trochu nešťastní.
Ale pak...
Jamesi, to jsou světla?
Ano.
To by mohlo být město Pursat.
Není to úplná spodní strana jezera,
ale měli bychom tam najít hotel.
Po zaparkování...
Sakra.
...jsme se zapsali v jediném penzionu
a pak si naprosto hladoví sedli na večeři.
Bohužel pro Hammonda toho však v menu moc nebylo.
Tohle jsou vážky.
Nejím vážky.
-Neochutnal jsi. -Nikdo nejí vážky.
-Tohle jsou cvrčci. -Nejím cvrčky.
-Tohle jsou vodní brouci. -Nejím vodní brouky.
-Tohle jsou tarantule. -Ty obzvlášť nejím.
Nebo nějací velcí pavouci.
Jde o to,
že za dob Pol Pota
lidé hladověli a museli.
A zjistili, že je to dobré.
Znáš význam „Pol Pot“?
-Lidé to mají za jméno. -Děsné menu?
Znamená to „Politický Potenciál“.
Stejně jako Jeremy Corbyn.
Jíš vážku...
Je to vážka.
Jak chutnají?
Jako vážky.
Věděl jsem, že bude problém,
tak jsem ti sehnal vejce natvrdo. Dej si.
Tohle je cvrček. Hele, můžete to vidět.
Jí se, nebo se vykuchá a pak se sní maso?
Proboha! Uvnitř je pták!
Cože?
To je možná za mou hranicí...
Opravdu?
-To je dost nechutné. -To je, já vím,
ale pokud má Británie
socialistického parazita Corbyna,
tohle budeme jíst.
Po hostině byl čas jít do postele.
Byli jsme uvedeni do nejlepších pokojů v hotýlku.
Počkat, tohle...
Ten generátor jede pořád?
Ten rámus...
Vypnete to? Ne.
Vypnout?
Ne? Je nemožné si myslet, že by to mohlo být horší.
A je.
Tohle...
Co je tohle? Proč jsou...
Proč je tohle v ložnici dospělého chlapa?
Svítání bylo nádherné.
A nebyla potřeba budit kameramany,
protože jako my nic nenaspali.
Tamto...
Tamto.
-Ve 4:26. -Jo.
O půlnoci...
Ve dvě ráno přestává hrát hudba
-a začíná soutěž v psím štěkotu. -Ano.
-Do 4:26, pak začíná kokrhání. -Ano.
Do pěti, kdy vyjíždějí rybářské čluny.
Proč nevynaleznou tlumič hluku?
Nemají tlumiče na to a generátor.
V téhle části světa ještě nejsou.
Proč tohle děláme?
-Je to dovolená na lodích. -Jo.
Život na hladině.
To kouzlo.
Abychom se povzbudili, rozhodli jsme se jít nakoupit zásoby,
a byli jsme trochu překvapeni,
protože tohle město bylo Benátkami východu.
Byly tam plovoucí domy se satelitními televizemi,
plovoucí dílny,
plovoucí supermarkety,
nemocnice a dokonce i kostel.
Hele, je to hlavní třída.
Přesunuli město tam...
-Tam, kde je jezero. -Jo.
-Je vždy na kraji. -Přesouvá se.
Co potřebujeme?
Ucpávky do uší, prášky na spaní
a něco, čím je spláchnout, třeba silné pivo.
Jo.
-Tak silné, že se jmenuje whiskey. -Jo.
Jo, to pivo. Rád bych si koupil nějaké čistící prostředky.
Kvůli pornografii na tvém člunu.
Nesnesu pomyšlení na to, co se tam dole dělo.
Bohužel, snaha plout rušnými ulicemi
odhalila Achillovu patu PBR.
Při nízkých rychlostech si dělá, co chce.
Proboha!
Podívejte se. Úplně doleva.
Soustřeď se na...
Nedělej to!
Tohle teď jede...
Tohle je dozadu
a tohle dopředu.
Ne, to nezabralo.
-Dozadu. -Chcete si v tom obchodě
něco koupit? Jedeme k němu.
Když jsme konečně nabourali do správného,
začali jsme nakládat zásoby.
Mám mopy.
Píše se tam „pivo“.
Máte
prášky na...
Ano, ale pro spícího
slona. Velké.
Mohlo by ho to zabít.
-To jsem myslel. -Dobře.
Po nákupech
jsme pokračovali v cestě přes mělké a sítěmi zamořené jezero.
Prozatím jedu na vlastní výkon.
Teplota a tlak vypadají fajn.
I Hammond opravil své motory,
ale neodvažoval se je nastartovat ze strachu, že je v bahně zničí,
takže se nechal táhnout i nadále.
Našel jsem velmi laskavého a štědrého místního rybáře,
který mě táhne za svým člunem.
Nemá na něm tlumič.
Ten člun nebyl dost výkonný, tak našel pár kamarádů,
kteří přivázali loďky k sobě.
Žádný z jejich motorů nemá tlumič
a cestujeme teď tak pomalou rychlostí, že ji neukazuje žádný přístroj.
Bože!
Na rozdíl od svých kolegů jsem nezápasil s dickensovským systémem pohonu.
Díky.
Ale i tak jsem narazil na problém.
Tak, tohle je konec jezera. Dorazil jsem.
A tamhle je ta řeka, myslím.
Nicméně, mezi mnou a ní
je malá překážka.
Ústí řeky bylo naprosto ucpané
hustými chaluhami.
Abych se dostal skrz, rozhodl jsem se nebýt pomalý a opatrný
a zavolat své staré přátele:
rychlost a výkon.
Do toho! Kupředu!
Jo!
Ne, všechno se to pokazilo!
Ano, zasekla se.
Asi jsem naplnil přívody listy.
Mezitím
se zpátky na jezeře
můj život ještě zhoršoval.
Aktuální zpráva o situaci: najel jsem na mělčinu.
Nemůžu se ani otočit do větru.
A blíží se bouře.
A loď kameramanů mi pomoct nemohla,
protože najela na břeh také.
Podívejte se na ty chudáky.
A pak jako sůl do ran...
Uvízl jsi? Já myslel, že čekáš.
Ne, uvízl. Loď nemá dost výkonu na tohle počasí.
Nemůžu pomoct.
Myslel jsem, že na mě čekáš, ne že jsi uvízl.
Moc se omlouvám!
Ksakru.
Proboha!
Zpátky na poli salátu jsem naverboval těch pár zbývajících místních,
které nezaměstnávali James a Richard.
Hýbe se to.
Ano.
Ano!
Mocné PBR osvobodili místní chlápci!
Brzy jsem byl i já tažen,
takže jsem měl čas přemítat o naší příšerné dovolené na člunech.
Je to směšné. Půlka Kambodži je ve vodě
a zbavuje nás rybářských sítí a lan
a snaží se vytáhnout lodě štábu. Všechny uvízly.
Je to hovadina!
Uvízli jste?
Jo? On uvízl?
Fajn.
Všichni uvízli.
Nakonec jsme však s Hammondem našli hlubší vodu
a byli jsme schopni pokračovat na vlastní výkon.
Mám dva motory!
To je Clarkson. Volám fregatního kapitána Clarksona.
Pánové.
Předně vítejte, rád vás tady mám.
Není čas na zdvořilosti.
Máme tu problém, kterým je velmi značné množství chaluh.
Tohle dokáže všechno, ale je neprojede.
Problém byl, že by moje obří osmiválce
nasály listy do trysek a ucpaly je,
tak se Hammond a May rozhodli prorazit cestu
skrze políčko vegetace za pomoci staromódních šroubů.
Jedeme do rákosí.
Ruku na plyn.
Já byl pak skrz tažen jedním místním.
Jedu salátem,
který nasekali Hammond a May svými šrouby z 19. století.
Vůbec se mu to nelíbí.
Teploty už rostou.
Trochu větví.
No tak. Do toho, loďko.
Přesto však naše mlýnky na salát pokračovaly.
Hammonde, tam dole se to otevírá. Vidíš? Asi dvě stě metrů.
Jo, čistá voda. Ano.
Ano!
Bez chaluh.
Vítězství pro starožitnost, že?
Poté jsme pluli rovným kanálem, který vytvořili rybáři.
Víte, co je na tom rákosí nejúžasnější?
Mimo to, že vypadá jako petržel?
Podle jednoho místního, pokud jsem dobře rozuměl,
tady před deseti dny ani nebylo.
A teď jsou jich tady kilometry.
Deset dní.
Představte si pěstovat tak zeleninu.
K naší radosti se řeka nakonec otevřela
a konečně, po dvou dnech frustrace,
jsme mohli všichni povolit kohoutky.
Obzvlášť pro mě to bylo úžasné,
protože jsem konečně mohl nějak řídit.
Ano! Podívejte se na to! Ta rychlost!
Ta rychlost!
Můj ty světe!
Do toho, Lodní stroji! Duma!
A když říkám, že jsme všichni otevřeli kohoutky...
Palivo a teplota dobré.
Tlak oleje je výborný.
Domnívám se, že se plavím.
Byli jsme teď na Tonlésap,
jediné řece na světě, kde tok mění směr
podle ročního období.
A okamžitě jsme měli s Hammondem důležité věci na práci.
Dáme závod?
Je to nevyhnutelné.
Tak, budeme mít sprint.
Uvidí tu nesmírnou převahu trysek.
Okamžitý zátah a zrychlení proudového pohonu.
Vzdálený most jsme vybrali jako cíl
a seřadili jsme se k závodu.
Tři, dva, jedna, teď.
Ale ne!
Tady to je. To je ten rozdíl. Trysky jedou.
A to je sbohem, pane Hammonde.
Jsem v letadle.
Ale ne... Podívejte se!
Přijíždí!
Do toho!
Ne! No tak, Lodní stroji! Dokážeš to!
Ne! Ne, tohle nevyhraji!
Dokážu to! No tak!
Tady je cíl!
Jo!
Ne!
Příšerný skřet z Birminghamu v pornolodi Jejího Veličenstva!
Po prohře v komickém sprintu
jsem navrhl vysokorychlostní test brzd.
Připraveni? Trysky jedou na plný výkon.
Dám tam plnou zpátečku.
Okamžitě. Voda vystřelí dopředu místo dozadu.
Hammond nevěděl, že v tomhle PBR vyniká.
Tři, dva, jedna, teď.
Ježíši Kriste!
Tohle jsi vyhrál, to ti musím nechat.
To bylo dost vody. PBR jsou proslulé tím,
že zastaví při nejvyšší rychlosti na nulu za svou délku, devět metrů.
Po kameře stále stéká voda z té vlny.
Myslím, že jsem právě dokázal, že je to pravda.
Mezitím, o několik kilometrů vzadu,
jsem já túroval svůj motor, abych dohnal ty dva.
Do prdele!
Můj polštář je ve vodě.
Do hajzlu!
Když zatočím úplně doprava...
Stůj.
Co to zatraceně...
Musíš zkusit skákat na vlnách, je to legrační!
Ta hra se mi líbí.
Hammond si hraje ve vlnách.
Co by se mohlo stát?
Oheň to nebude, pro tentokrát.
Zatraceně! Užívám si to!
Nesmím si užívat člun.
Zatímco May bavil místní,
Hammond a já jsme se blížili k hlavnímu městu Kambodži.
Ano! Phnompenh!
Přímo před námi je Phnompenh.
Jsem v mírném úžasu.
Když jsem propadl u maturity, nikdo mi neřekl,
že jednoho dne budu řídit PBR
po řece Tonlésap do Phnompenhu.
Hlavně proto, že tehdy se do Kambodži
nedalo vůbec dostat,
protože ji řídil největší šílenec, jakého svět spatřil,
Pol Pot.
Ten muž zabil dvacet pět procent obyvatel Kambodži.
Dvacet pět.
Prostě řekl, že každý, kdo mluví cizí řečí,
má hebké ruce nebo nosí brýle...
Že každý trošku inteligentní člověk musí být zabit.
Pokud jste neviděli film Vražedná pole, prosím, podívejte se.
Prosím.
Představíte si tu hrůzu.
Zakotvili jsme a rozhodli se na Jamese počkat v Klubu zahraničních zpravodajů.
Myslím, že je to jeden z nejvíc bezva barů na světě.
Kdysi, když byla Kambodža neklidný národ,
se tady zahraniční zpravodajové
ze všech světových médií scházeli na drink.
Proto Klub zahraničních zpravodajů.
Tehdy byla v novinářství romantika.
A hrazení výloh.
A pití. Pili hodně.
V té místnosti je to cítit.
Lze cítit
-cirhózu. -Inteligentní a ožralé mozky.
Chodili sem se zbraněmi, které „našli“,
úplně se zlískali a pak stříleli z balkónů.
Mohl jsi střílet na láhve od piva,
ale s AK. Vypil jsem sedmnáct piv...
Budeme mít velkou rvačku.
A pak napíšu svůj text
-s rozbitým nosem. -Ano.
Poté, co jsme pozvedli číši nebo deset na duchy minulosti,
konečně dorazil James
a rozhodli jsme se koupit něco
na zpříjemnění života na palubě.
Minul jsem je.
Pojeďme nejprve na trh.
Na opravdový trh pro místní?
-Ano. -Jo, pojeďme tam.
-No tak! -Jo.
Využíváš spalovací motor.
Co globální oteplování?
Nakonec jsme našli místní trh
a okamžitě odvedly naši pozornost všechny ty pěkné hodinky.
To je Breitling.
Myslel bych, že se Breitling bude lépe starat o svou vitrínu.
Hublot, elegantní hodinky.
Tak lehké,
na tak mimořádnou kvalitu.
-Jo? -Všechny ty diamanty.
-Líbí se vám Omega? -Omega?
Tohle jsou moje Omegy a tyhle jsou oranžové,
ale jinak jsou naprosto stejné.
Jezzo.
Neuvědomili si to, ale jsou tam zlaté Rolexky
a tamhle Omegy Planet Ocean.
Ptal jsem se, kolik stojí Seamaster. V Británii stojí asi tři tisíce
-liber, ne? -Ano.
-Hádej, kolik stojí tady. -Nevím. Dva tisíce.
Padesát liber.
-Padesát? -Mají sice nízké náklady,
ale je to zvláštní.
Na těch hodinkách musí být obrovská marže.
Přesně tak.
To se podívejme. Dobrý den.
To je opravdový pásek Jaguar?
Mám Jaga.
Kolik to stojí?
Dvacet pět a něco navíc, protože jste milý.
Ano.
To si nechte. Dík.
Nic na světě mě nenaštve víc
než Evropané, kteří na takových místech smlouvají
o jeden dolar.
Vám na tom nezáleží. Nezáleží na tom.
A jim na tom záleží hodně.
-Prostě plaťte tu cenu. -Ano.
-Kolik? -Sedmdesát pět.
Jak to? Myslel jsem dvacet pět.
Po nakoupení luxusního zboží
jsme šli hledat praktičtější věci.
Hele, vaření.
Ano.
-Něco proti mouchám. -Tady.
Moucha...
-Taser? -Taser?
Kristepane.
Ano, jistě. Proboha!
-Díky. -Díky, jste spása.
Je velmi horko.
Kdo je ta žena se zlatým oděvem?
Vypadá hinduisticky.
-Je to velmi staré? -Ano.
Je?
-Tyhle jsou také staré? -Ano.
Můžu dostat další na druhé?
Po zakoupení všeho potřebného k pohodlné noci na hladině
jsme se okamžitě zapsali v pětihvězdičkovém hotelu...
Dobrý večer.
To je moc milé, díky.
...a pak šli do baru na střeše.
Tamto dole je budova vlády.
Podívejte se, jaké má osvětlení.
Důmyslné, vypadá jako závěsy.
Vypadá jako divadelní opona.
Tam se poflakuje předseda vlády?
Ne!
Není tam?
Neříkej mu předseda vlády.
-Co tedy je? -Je to zvláštní,
četl jsem Financial Times a schoval jsem si to.
Pan Hun Sen, vládce po dobu třiceti jedna let,
trvá na tom, aby se o něm mluvilo jako
o „Lordovi předsedovi vlády a Nejvyšším vojenském veliteli“.
Pokud o něm mluvíte,
musíte říct: „Lord předseda vlády a Nejvyšší vojenský velitel“.
Jeho žena, Bun Ranyová,
je oficiálně známa jako
„Nejskvělejší a nejčestnější osoba velkého talentu“.
-Chci se tak nazývat. -„Nejskvělejší
a nejčestnější osoba velkého talentu“.
Chci, abyste mi vy dva začali tak říkat.
Po troše další konverzace jsme šli do postele.
No, jeden z nás šel.
Mám barvu, štětce a barvu ve spreji.
Kde jsou kola?
Tady jsou, děkuji. Mockrát díky.
Pojedu za tebou.
Příštího rána jsem přidělal mé nové záchodové sedátko
a klimatizaci,
James namontoval svou ledničku na pití
a poté, co Hammond vklouzl do své nové košile,
jsme vyrazili.
A okamžitě bylo těžké zachovat vážnou tvář.
Už jsme si ze sebe dělali legraci,
ale nevím, jestli se nám povedlo něco tak dobrého.
Z místa, kde Richard Hammond stojí,
nemá ani tušení, co jsme s Jamesem provedli.
KAPKY SPERMATU
Chlapi, tohle je poprvé, co jedeme
každý sám a spolu.
Jo, dobrý pocit.
Nevím, jestli až tak dobrý.
Víš, co by bylo lepší?
Děkuji vám.
Velká legrace.
Měli jsme teď za sebou dvě stě čtyřicet kilometrů a opouštěli jsme Tonlésap,
abychom vpluli na nejikoničtější řeku světa,
mohutný Mekong.
A já ho sjížděl na plný plyn v tryskovém člunu.
Tyhle trysky jsou z Nového Zélandu a jsou epické!
Vodní skútry na dovolené
mají jeden rotor a rouru.
Vsají vodu, vystřelí ji zadem a jedou.
Trysky tady jsou trochu jiné. Rotory mají dvě fáze.
Jeden vsaje vodu a roztočí se,
tím ji vystřelí do druhého, který ji pořádně vystřelí dozadu.
Okamžité zrychlení, kterého je hodně.
V motorovém člunu.
Jeden takový v Miami Vice opravdu byl.
Don Johnson v něm jezdil s vyhrnutými rukávy a vypadal super.
Tohle je Scarab Thunder.
Byl vyroben speciálně pro televizní seriál Blesk v ráji
s Hulkem Hoganem v hlavní roli. Byla jedna série.
Byla to hovadina, ale ten člun existuje.
A je tu další zvláštnost.
Když máte auto,
nikdy s ním nejedete celý den na plné otáčky.
S lodí ale ano.
Řídil jsi někdy auto na plný plyn
od rána až do večera?
Jo, měl jsem firemní Renault Clio a jezdil jsem s ním tak.
Mezitím, daleko vzadu,
jsem rozjímal o obrovitosti téhle neuvěřitelné řeky.
Tady je jedna statistika.
Množství ryb chycených v Mekongu je třináctkrát větší
než chycené množství
ve všech amerických vnitrozemských kanálech dohromady.
Kvůli jídlu a živobytí je na Mekongu závislých šedesát milionů lidí.
Šedesát milionů lidí.
Podělat tohle něčím jako přehrada by mohlo být
stejně zlé jako jaderná válka.
Vpředu jsme se já a Jeremy snažili udělat
profesionální dojem na vietnamském kontrolním stanovišti na hranici.
To nezabralo.
Jo.
-Dobrý den. -Díky.
Jsme zkušení cestovatelé.
Jo, na lodi jsme se narodili.
Hammonde,
je mi to velmi líto, ale celníkovi umřel pes.
Ale ne. Hrozné načasování.
Nevím, jestli bude v náladě.
Dobrý den.
Začínám mít dojem, že mám asi umělá vlákna
v téhle svojí košili. Je nepohodlná.
Papírování bylo hotové
a já dodržel námořní zdvořilost vlajkami...
Mám to.
...oblékl jsem posádce PBR černý baret...
Tak.
...a vyrazil do Namu.
Najednou se PBR cítí plný života a energie.
Pro tohle byl vyroben.
Hnát se dolů řekou Mekong ve Vietnamu.
Řeka Mekong v Kambodži v podstatě prázdná,
ve Vietnamu plná obchodování.
V tuhle chvíli jsem i já byl ve Vietnamu
a něco mi začalo docházet.
Zdá se, že jsem byl trochu trouba, protože jedu naplno,
ale jede jen dvacet tři kilometrů za hodinu, asi jedenáct a půl uzle,
a snažím se dohnat lidi, se kterými být ani nechci.
Tak jsem se rozhodl zpomalit a vybalit svůj nový rybářský prut.
Funguje dobře.
Měl bych tam mít nějakou rotační třpytku, ale...
Ano, to je rybaření
na místě s nejhustější kolonií ryb na světě.
Po pár kilometrech jsem odbočil z Mekongu
a požádal Hammonda, aby mě následoval do města Chau Doc.
A tentokrát,
pod dohledem ještě více úředníků,
jsme byli odhodlaní zaparkovat dobře.
Jeremy, zachytil jsi můj člun a já na něm nejsem.
Co?
Nejsem na něm a už není přivázán.
-Nebyl uvázán? -Uvolnilo se to.
Proč jsi to neuvázal?
Myslel jsem si to.
Prokrista, uvolnil se ti člun, Hammonde.
Rychle jsem Richarda vyzvedl, aby mohl znovu získat svůj člun.
Dobře, test „Kam by odplul?“ je u konce. Je tamhle.
Ano, přesně tak. Víme teď...
Zjistili jsme proud.
Jde tamtudy.
To nám stačí vědět.
Nakonec jsme zvládli uvázat se k pevnině.
A tak to děláme my.
A bylo to v tuhle chvíli, kdy na to Hammond přišel.
Právě jsem si toho všiml.
Co?
Co jste mi udělali s člunem.
Byl jsem...
-Ano, celý den. -Jak jsem to neviděl
-celý den? -Ano.
-Projel jsi kambodžskou celnicí... -Ano.
...kontrolou tady,
-celnicí. -Proboha.
Plavil ses možná
sto šedesát kilometrů po Mekongu.
Mával jsem na lidi. „Ahoj!“
Jde o to, že přináší velkou smůlu měnit lodi jméno.
Proboha.
Nechám tě o tom přemýšlet.
Důvodem, proč jsme
zaparkovali tady na tomhle těsném místě
a přijeli do tohohle města, je to...
že vám povím příběh.
31. ledna 1968
bylo město Chau Doc obsazeno
jako součást ofenzívy Tet.
Flotila člunů PBR začala zachraňovat Američany,
zatímco ostatní kryli evakuaci střelbou z těžkých kulometů.
Poté se ukázalo, že v domě nedaleko nemocnice
zůstala bez pomoci 24letá americká zdravotní sestra Maggie Frankotová.
Její jeep byl rozstřílen na kusy.
Boje byly všude.
Kolem domu byli vojáci Vietkongu.
Někteří byli dokonce uvnitř.
Vojáci zvláštních jednotek přivezeni čluny PBR
nakonec k Maggie dorazili.
A po obrovské přestřelce
byla z domu vytažena s poraněným kolenem
a dovezena do jednoho z čekajících člunů.
Poté byl voják zvláštních jednotek odpovědný za tento hrdinský čin,
seržant Drew Dix, vyznamenán Prezidentskou citací.
Ale kapitán toho PBR,
které ji rychle odvezlo pryč z města a do bezpečí,
muž jménem
poručík William H. „Buddy“ O'Brien, si vedl ještě líp,
protože o rok později
si ho vzala.
Měli by té věci říkat Člun lásky.
Jak se blížil večer,
rozhodl jsem se zastavit a použít improvizovanou kuchyni,
abych uvařil, co jsem se naučil na nedávné dovolené.
-Jak víš, byl jsem ve Vietnamu. -Jo.
Ráno jsem se učil vietnamsky
a odpoledne měl kurz, jak vařit pho.
Spousta lidí si myslí, že jsem jen velký idiot,
co nezapojí zástrčku.
-To je ten z Top Gearu. -A také jsem,
ale... Máš rád cibuli?
-Jo. -Jo.
Tohle je kvalitní hovězí.
Mám chuť to uvařit na naběračce.
Ve pho je sto dvacet čtyři různých bylin a koření.
Automobilový prvek našeho pořadu o autech je teď méně výrazný,
protože jsme na lodi a mluvíme o vaření.
-Ale za minutu... -Ano.
...nebo vteřinu bude střih zpátky na Jamese,
který bude mluvit
-o nějaké mechanické věci. -Pravda.
Poslouchejte ten zajímavý rytmus.
Můj motor je a zase není v souladu s motorem na lodi kameramanů.
Slyšíte to?
Pokud trochu změním otáčky...
Tak, můžeme.
Díky.
No tedy, tohle není vůbec špatné.
Vážně, nebo jsi milý?
Ne, je to opravdu velmi dobré.
Podívej se na ten výhled.
Když jsme se nacpali, byl čas poklidit.
-To je velmi horké. -Jo, je to horké.
Pusť to.
Sleduj, jaký jsem génius.
Neznečišťujeme řeku,
přidáváme živiny, ne?
Není to znečišťování.
Kdokoliv nám to napíše,
odepíšu mu: „Ne.“
Jste hlupák.
Tamhle asi jsou.
Ano.
Mayi, to ty se objevuješ v šeru?
Ano, já. Ahoj.
Perfektní načasování, odjíždíme. Musíme najít Mekong.
Počkat, myslel jsem, že bude pho.
Měli jsme ho. Bylo skvělé.
Promiň, snažil jsem se ti trochu nechat, ale Richard to vylil do řeky.
Doslova vylil tvou porci do řeky.
Mockrát díky, po mém velmi náročném dni.
Bohužel bude jeho den ještě náročnější,
protože jsme museli znovu najít Mekong
a já byl jediný, kdo byl na noční plavbu vybavený.
Aktuální zpráva o situaci:
řídím podle své čelovky
přidělané k vlajkovému stožáru vepředu.
Do prdele.
Proč vždycky skončím bez světel?
Každou zatracenou cestu.
A aby toho nebylo málo...
Pánové, mám nemocný motor.
Hrozně se přehřívá. Začíná střílet do výfuku a kašlat.
Tyhle problémy máš proto,
že sis změnil jméno lodi.
Já jsem ho nezměnil, že?
Protože jsem byl jediný s navigací a pořádným světlem,
musel jsem navigovat.
Právě jsem viděl malý průjezd. Počkat.
Tamhle je. Průjezd.
Za mnou!
Vypadá to riskantně, ale je to cesta zpátky na Mekong.
Nicméně, jakmile jsem zatočil, uvědomil jsem si, že mám problém.
Další chaluhy ne. Prosím, Bože, ne.
Každou chvílí budu pod člunem
vybírat kousky salátu z mých trysek.
A opravdu, o sto metrů později...
Jsem mimo. Nemám pohon.
Řešením bylo zaplatit jednomu místnímu, aby vyčistil přívody.
Pak jsem pokračoval dál ve společnosti jeho a naší překladatelky.
Bylo to užitečné, protože to mohlo objasnit věc,
kterou jsem nechápal.
Mohla byste mi něco vysvětlit?
Můj člun se jmenuje Duma.
Každý se směje, když řeknu „Duma“.
A mají k tomu důvod.
Znamená to „Lodní stroj“.
Proč je to legrační?
Má to podobnou výslovnost
jako „do prdele s tvou matkou“ vietnamsky.
Cože?
-Jo. -Děláte si srandu.
-Dobře. -Ano.
Ztrácím pohon.
Do prdele. Jsem ve stromě, velký problém.
Protože bylo pozdě, Hammondův člun byl nemocný
a já byl ve stromě,
rozhodli jsme se utábořit.
Příštího rána jsme se vzbudili do mrholení
a neměli jsme ani tušení, kde jsme.
Stal se z toho takový anglický výlet na člunech.
Jo.
Proč vůbec odbočil z Mekongu?
Chtěl najednou zastavit a natočit historický pořad.
Včera večer dělal i pořad o vaření. Uteklo ti to.
Moje pho bylo tak lehké a krásné.
Ten muž mě uvidí.
Poznamená je to do konce života.
Dobré ráno.
Jestli spadne za svým vlastním lejnem
-do záchodu... -Kalhoty.
-... a vynoří se s ním na obličeji... -Někdo řekne:
„Dnes je v řece obzvlášť obrovské lejno.“
Po ranní očistě
byl čas pokračovat.
A protože to byl Jeremy, kdo nás ztratil,
usoudili jsme, že by měl najít cestu on.
Máš na starost vedení Charlese.
Brzy bychom měli být na Mekongu.
Ve tvém zájmu v to doufám.
Připouštím, že jsme úplně ztraceni
a žádný z těchto kanálů není vyznačen na mapě.
O pár kilometrů později, stále ne na Mekongu,
jsme narazili na plovoucí tržiště
a rozhodli si koupit nějakou snídani.
Není to supermarket.
Jak... Kde... Co mám dělat?
Přijedeš tam,
zastavíš podél loďky, kde se ti líbí plodiny, a nakoupíš.
Ukázalo se, že pro Richarda a Jamese je to snadné.
-Děkuji vám. -Děkuji.
Ale pro mě v divokém PBR...
Proboha.
Do prdele.
Nejde to kormidlovat. Zatraceně.
Pardon.
Já jen...
Ale ne.
Hammonde, rozbil jsem ti okno.
Jo, vidím to.
Přestaň pípat!
Dobrý den. Co je to? Ne?
-Padesát centů. Dobře. -Ano.
-Dobře. -Koupil jsem...
Co to je?
Uhni!
Pardon. Pojedu tamhle. Myslel jsem...
Už se znovu neotáčej.
Ale ne. Promiňte.
Rajčata, výborně.
-A cibule. -Děkuji.
Nemám tušení, co to je.
Počkat, tohle vypadá dobře, pro tentokrát.
Ale ne! Pokazilo se to.
Proboha. Pardon. Rozbiji mu kormidlo.
Moje chyba. Ano.
Nakonec jsem odjel s prázdnou,
ale zatímco si James dělal snídani,
našli jsme Mekong.
Bohužel to neukončilo naše problémy.
Kdybychom jeli po téhle části Mekongu, nebo téhle,
nebo jakékoliv další, skončili bychom v moři.
A vyhnout se jakékoliv formě moře bylo v našich říčních člunech kritické.
Museli jsme tedy najít jinou cestu skrz deltu.
To znamenalo odbočit znovu z Mekongu do jiného kanálu,
což Hammonda velmi rozzlobilo.
To vypadá skvěle. Další zatracený kanál!
Prokrista.
Hammonde, mít vepředu pořád ráži padesát,
spustil bych na tebe teď palbu.
Nemáš, a je k tomu důvod:
ztratil bys je.
Jako jsi ztratil obrovskou řeku,
tak bys ztratil i kulomet.
Nemůže to být tudy.
Byl jsem přesvědčen, že jedeme správně
a z dobrých důvodů,
ale přesto se žádný z těchto kanálů neobjevil na mé satelitní navigaci.
Fajn.
Jedeme na jih, což je špatně.
Pokud pojedu doleva a doprava, tak to bude dobré.
Tam jde asi jet doleva.
Pokud pojedeme tudy, měli bychom najít ten správný Mekong.
Nebo se ztratíme ještě víc.
Jeremy Clarksone, chtěl bys to přehodnotit? Máš šanci.
Klid.
Nakonec jsme přijeli k vodní křižovatce ve tvaru T.
Kudy?
Tak fajn, chlapi, pojedeme... Doprava, Jamesi.
Jel jsem za Jamesem, což znamenalo, že nás Jeremy naváděl zezadu.
Ta pravotočivá zatáčka, kterou jsi ohlásil zcela sebejistě, je založena na čem?
Na naději.
Hammonde, až projedeš, mohl by ses podívat, jestli můžu?
-Co? -Hammonde!
To nepůjde.
To se nevešlo.
Díky, Hammonde.
Nestihl jsem se otočit.
Víš, co to znamená, Hammonde? Navigace je v háji.
Zatím nám zatraceně dost pomohla, co?
Ztratili jsme věc, která nás ztratila.
Jak jsme pokračovali, problém nezačal přicházet seshora,
ale zezdola.
Myslím, že tady občas narážím na dno.
Myslím, že já teď taky.
Narážím na dno.
No tak počkat.
Hammonde, nikam to nevede! Prokrista.
Do prdele, najel jsem na břeh.
Cože?
A nemůžu se otočit. Zachraň se.
Ale na to bylo už moc pozdě.
Proboha.
Já se mohl otočit, ale...
Je plná chaluh.
-Ztrácím pohon. -Přijeď sem.
Ztrácím pohon.
A hledáš co? Soucit?
Teď jsme uvízli všichni tři.
Tohle je na hovno, co?
Situace se má takhle, pánové:
za použití mého intelektu a geniality
jsem vydedukoval, že je to slapové.
Lze vidět, kde byl příliv.
Tak jednoduše počkáme, až se hladina znovu zvedne.
-Jo, ale jde dolů. -To mi dělá starosti.
Děj se co děj, rozhodně jsme tady na malou chvíli uvízli.
Zvláštní, ale je to opravdu hezké místo.
Až na pomalu odkryté spousty páchnoucího bahna.
-Chceš rajče? -Ne.
-Chceš bramboru? -Ne.
-Chtěl bys cibuli? -Ne.
Chlapi, vytáhl jsem iPad. Můžu se dívat na film.
Na Prime Video je jeden pořad s názvem The Grand Tour.
-Nemám ho rád. -Je to hovadina.
Jednoho z nich nemůžu vystát.
Co si o nás teď ti místní myslí?
„Natáčejí film a úplně to posrali.“
Uplynula další hodina, voda stále ubývala
a setmělo se.
Většinu noci jsme čekali v oblaku komárů,
až nás příliv uvolní,
a pak jsme se vrátili zpět a při tom utrpěli ještě větší škody.
Ten most, který mi při cestě tam zničil radar, mi při cestě ven
urazil navigační světla, bodové světlo a tady ohnul střechu,
což znamená, že se pokaždé praštím do hlavy,
takže si sem uvážu tohle jako připomínku, že se nemám bouchat.
Světlou stránkou bylo, že jsem našel ten správný kanál,
cestu, která nás bude držet dál od Jihočínského moře.
Bohužel ji našli i všichni ostatní.
Ty krávo!
Tohle je jako dálnice pro nákladní lodě.
Něco takového jsem nikdy neviděl.
A abych mohl PBR nějak řídit,
musel jsem jet tou dálnicí
co nejrychleji.
Uhýbám se lodi.
Počkat. Ne, pojedu doprava.
Doprava. Rozmyslel jsem si to.
Tohle bude čelně.
Hele, jak je ten člun naložen.
Vidět to jinde na světě, řekli byste:
„Proboha, to se potopí.“
Ale ne, jen se plouží tudy.
Co se tady stalo?
Ty krávo!
Myslím, že najel na břeh
zadkem a teď se otočil.
To je legrační.
Božínku, to je opravdu zlé.
Jak se mu to povedlo?
I když, podívejte se na nás včera.
Brzy to však nebyla jediná loď v nesnázích.
To smrdí hrozně. A je tam spousta kouře.
Pravý motor se přehřívá.
Možná hoří.
Alespoň poté pršelo,
tak jsem se nemusel bát, že se oheň rozšíří.
Bože všemohoucí!
Protože jsem byl starostlivá duše, rozhodl jsem se vrátit na pomoc.
Přecházím na režim deštivo.
Dám Jamesovi průzkumný přelet, vím, že je má rád.
Jdeme na to.
Clarksone!
Co se děje?
Přišel jsem o pohon na obou stranách.
Vím, jak spravit špatnou hnací hřídel.
Jak?
Dostaň člun z vody,
nech si poslat nové díly z Ameriky
a pak někoho popros, ať je přidělá.
Radu jsem rozdal a byl jsem na cestě zpátky.
Proboha.
Doufáme, že dnes dorazíme do cíle.
Jsme jen sto kilometrů od Vung Tau.
Tímhle tempem
ale nevím, jestli to vyjde.
Abych nás zdržel co nejméně,
připojil jsem se ke člunu štábu, takže jsem mohl provádět opravy za jízdy.
Tady nejdou všechny válce
a ten je špatný.
Vyměním všechny zástrčky a kabely.
Palivo je tady špinavé, takže vyměním palivové filtry.
A musím vyčistit vzduchové.
Tady je díra
vzadu ve výfuku a děravá hadička.
To vyměním, nebo se potopím.
Do práce.
Nechal jsem Richarda opravovat jeho hořící cedník
a konečně jsem unikl dešti.
Ale ne!
Mám zamlženy své drahé Bell & Ross.
Vrátím je.
Ještě dál vepředu jsem já opustil kanál
a vjížděl jsem do jednoho z obrovských ústí delty.
Tahle je daleko od domova.
Veze hodně vietnamských tenisek do Panamy.
Výkon je dobrý. Teplota je dobrá. Palivo je...
Prokrista, paliva je velmi málo. Božínku.
Ale to bylo v pořádku,
protože v rušném pracovitém Vietnamu
jste si mohli zavolat loď doplňující palivo ve stylu Deliveroo.
Mířím nahoru sto dvacet stupňů.
Dobře, budu se rozhlížet.
A opravdu, o půl hodiny později...
Tady je.
To je servis.
Přijela ekologicky nezávadná loď.
Připojil se ke mně Duhový válečník.
Vytváří jezero sazí.
Jakmile jsem doplnil palivo, vplul jsem tam, kde byl minimálně můj člun
jako doma.
Dnes je tahle oblast národní biosférou.
Je to jedno z nejúrodnějších míst na Zemi.
Roste tady cokoliv.
Zasaďte tady Hammonda
a ráno bude o metr vyšší.
Američané tomu říkávali ale jinak.
Říkali tomu Les vrahů.
A úkolem hochů s PBR
bylo ty vrahy vymýtit.
To nebyl snadný úkol, protože se bavíme o 1300 čtverečních kilometrech lesa
křižovaných 4800 kilometry řek a potoků.
Bylo to perfektní místo, odkud Vietkong vedl partyzánskou válku
proti malým a neobrněným americkým válečným člunům.
Zpočátku byly posádky cvičeny v Americe armádou,
poté byly cvičeny námořnictvem
a pak jim řekli, ať jedou sem a dají se do toho.
Často doslova posadili čtyři náctileté
do ozbrojeného rychlého člunu a poslali je sem
bojovat.
Výzbroj? Všechny čluny měly vepředu dvojitý kalibr padesát
a vzadu jeden.
Ale kromě toho si mohl kapitán přidělat, co chtěl.
Někteří zvolili 40milimetrové granátomety,
někteří 60milimetrové minomety,
někteří raketomety,
někteří nechávali na březích protipěchotní miny.
A vzdušná podpora byla také pro všechny.
Někteří kapitáni PBR přivolali tryskáče, když byli pod útokem.
A někteří preferovali pracovat zároveň s bitevními vrtulníky.
Někteří chlapi ale rádi řešili boj sami.
Jeden se jmenoval James E. Williams.
Přijel za roh, cesta byla blokována
osmi nepřátelskými čluny a všechny střílely.
Nařídil svému přednímu kulometčíkovi, aby palbu opětoval,
vyrazil plnou rychlostí
a napálil do nepřátelských člunů,
pak se otočil,
znovu vyrazil plnou rychlostí a napálil do těch,
ze kterých nebyly napoprvé třísky.
Dostal za to Kongresovou Medaili cti.
A mě to nepřekvapuje.
Jistě si představíte, že plastový člun by byl
snadnou kořistí pro ostřelovače schovaného v lesním podrostu.
Ale tak to není, jak teď předvedu.
Kapitáni PBR vždycky jeli velmi rychle
a velmi blízko břehu.
Pokud to byl břeh, kde se schovával,
třeba tamhle,
neměl šanci.
Stačilo jen jet velmi rychle a držet se blízko břehu.
Pak jste pro ně byli noční můra.
Do prdele!
Nejsou na to jiná slova než ta, že jsem právě havaroval.
Jak se ti to povedlo?
Projel jsem touhle zatáčkou,
kde plavali nějací školáci
a žralok se připravoval zaútočit.
Srazil jsem žraloka
a pak sám uvízl.
No, naboural jsem, ale školáci jsou všichni v pořádku.
Nejdříve se mě snažil vytáhnout štáb,
ale PBR byl moc těžký.
Co uděláš teď?
To je dobrá otázka.
Všichni jsme byli zaskočeni.
Protože jsme nepočítali s vynalézavostí místních,
kteří se rozhodli táhnou člun zepředu.
Fajn.
Hýbe se, že?
Opravdu se... Hýbeme se.
Hýbu se.
Jsem naprosto ohromen.
Podívejte se. Je to čtyřtunová loď.
Ano!
Jste geniální.
Musím uznat, že to bylo úžasné úsilí. Netušil jsem to.
Lidé vždycky říkají:
„Jak Vietnamci porazili Francouze, Číňany a Američany?“
Právě jsme viděli příklad.
O mnoho kilometrů vzadu byly na placu porna dobré zprávy.
A je to. Jsem zpátky na cestě.
Oba motory dobře šlapou na osm válců.
Plus už nehořím ani se nepotápím.
Všem nám to jelo dobře.
Cíl byl, co by kamenem dohodil,
a i přesto, že byl náš podivný soubor člunů
veden dvěma hroznými námořníky a jedním beznadějným navigátorem,
přežil
tohle epické dobrodružství.
Fouká velký vítr.
Bože!
Ne?
Do toho!
Ne, tohle nevyhraji!
Jo!
Proboha!
Jedeme do rákosí.
Pro spícího slona.
Proboha. Pardon.
Do prdele!
Hammonde!
To se nevešlo.
Ztratili jsme věc, která nás ztratila.
Tohle je na hovno, co?
Do prdele!
Zbývá 32 kilometrů.
Co by se mohlo pokazit?
Jak se ukázalo, tak všechno.
Tentokrát to byl ten nejsilnější déšť, co jsme viděli.
Sakra!
To je hrozné.
Do hajzlu, nic nevidím!
Brzy jsme byli úplně ztraceni.
Předjel jsem tě? Viděl jsi mě jet kolem?
Nevidím ani hovno, nemůžu kormidlovat.
Když déšť konečně přešel,
uvědomili jsme si, že jsme se dostali do situace,
které jsem se snažil tak zoufale vyhnout.
Udělali jsme to, že...
Právě...
To je moře.
Mezi námi a cílem ve Vung Tau leželo čtyřicet osm kilometrů otevřeného oceánu.
Ale protože voda vypadala klidně,
rozhodli jsme si nasadit záchranné vesty
a pustit se do toho.
Přemýšlel jsem, Jeremy,
že moře je někdy místo bez zákona,
ale jindy má přísná pravidla.
Držte se spolu v dobrém i zlém a čelte nebezpečí jako jeden.
Ano. Jde však o to,
že aby tým mohl efektivně fungovat,
každý člen musí být v optimálním stavu.
Při této rychlosti nejsem. Nejde to řídit.
A tak...
Tři, dva, jedna, teď.
Legrační.
Jak se ukázalo,
to byl poslední legrační okamžik dne.
Proboha!
Kurva!
Pokusím se stát, jestli to pomůže.
S ohnutými koleny. Ale ne! Bože!
Bože na nebesích! Tohle je hrozné.
Takhle se pozvracím. Ne z mořské nemoci,
ale kvůli množství slané vody v puse.
Ne!
Tohle je mnohem horší, než jsem myslel, že bude.
Nebylo to jen rozbouřené moře.
Museli jsme také kličkovat mezi dopravními trasami.
Vepředu je velký tanker.
Vpravo rybářská loď.
Ježíši!
Podařilo se mi minout tu obrovskou nákladní loď, dobře.
Zboží v hodnotě tří a půl bilionu dolarů
propluje každý rok těmito vodami.
Bůhví, proč není všechno na kusy,
když dorazí na místo.
Ježíši Kriste!
Dostane se tam jedna velká vlna a budu mít velmi těžkou příď.
Popravdě se tam nedostanu, abych to dal zpátky.
Mezitím se mně konečně podařilo nasadit střechu...
Ano.
Je tu šance.
...což za ten čas stálo.
Do prdele!
Sakra!
Přestaň s tím!
Dobré zprávy, Hammonde, horší už to být nemůže.
Ale bylo.
Dobrý Bože!
Ježíši! Tohle je hloupé.
Rupne to.
Právě jsem se na místě pochcal.
Nic jiného nepřipadá v úvahu.
Ježíši Kriste!
Tohle je pochybné.
Nevím, jestli to dáme.
Jeden z našich člunů štábu měl velmi velké potíže.
Zatraceně.
Takhle nedoplujeme.
A James úplně ztratil kontrolu nad svou starožitností.
Ne!
Prokrista!
Po dvaceti čtyřech kilometrech se začalo moře trochu uklidňovat
a já se rozhodl zrychlit.
Do toho, ty statečný vojáku.
Do toho. Zakousni se.
Tohle už nevydržím!
Je to jen pár kilometrů.
Jedu rychle a chci, aby to už skončilo.
Jedna z nejhorších věcí.
Naštěstí se cíl, přístav Vung Tau, poté objevil na dohled.
To už není víc jak dva kiláky.
To je super.
Posledních pár hodin mě málem zabilo.
Jamese a Richarda asi ano. Ani s jedním se nespojím.
Nevím, kde jsou.
K molu jsem dorazil sám.
Není tu se mnou štáb.
Nevím, kde jsou.
Ale přijíždí Richard Hammond.
Dokázal to.
Obvykle bychom slavili konec,
ale já to neslavím.
Bylo to brutální.
To byla ta nejtěžší věc, co jsem kdy dělal.
-Snadno ta nejtěžší. -Jo.
-Nejnebezpečnější. -Jo.
Když dorazil štáb, vylodili jsme se.
O Jamesovi jsi opravdu neslyšel?
Ne, nic.
Ale pak se objevil Rover 90.
Mohl by připlout s nikým na palubě jako Mary Celeste.
Ne, je tam.
Hele, u kormidla je umolousaný pes.
Jo.
Tak.
-Velmi jsme se o tebe báli. -Ano?
Já se velmi bál o sebe, ale díky.
Ježíši.
Jsem úplně ohromen, že pořád drží.
Ale přežili jsme.
Jo.
A tímto hrozným zklamáním
pro Top Gear
je čas se rozloučit. Vrátíme se.
-Brzy na shledanou. -Ahoj.
Kreativní dohled Ludmila Vodičková