Dobrý den,
- Dobrý den. - Zdravíme všechny.
Ahoj!
Dobrý den!
Děkujeme.
Děkujeme – v dnešní nezapomenutelné show
bude Richard pracovat s pálkou
James si bude pobrukovat v autě
a já zaparkuji před katedrálou.
Děkujeme mnohokrát!
Vzrušující podívaná!
Tento díl se bude věnovat hlavně vozům Ford,
protože nás nedávno téměř porazila zpráva,
že Ford uvažuje o ukončení výroby
modelu Mondeo.
To je zásadní novinka.
Přijít v Británii o Mondeo je něco jako...
...přijít o královskou rodinu.
A pokud se to opravdu stane, někdo by měl o Fordech natočit dokument.
Tak nějak. A proto jsme se rozhodli, že tento týden
by mělo Grand Tour udělat dokument
o odcházení středně velkého rodinného sedanu Ford.
To je vzrušující námět!
Příběh Mondea začal v dávných dobách,
když byl svět ještě černobílý,
tímto modelem:
Fordem Cortina.
Tohle je Počátek, první kapitola
zcela jistě nejdůležitější knihy
v motoristické historii Británie.
Přišla na trh v roce 1962
a kromě nenapodobitelných koncových světel
na ní nebylo nic zvláštního.
Nebyla tak přelomová jako Mini.
Byl to obyčejný rodinný sedan.
U Fordu se proto rozhodli, dostat ho do širšího podvědomí tím,
že zaútočí na závodní dráhy po celém světě.
Což znamenalo přijít s výkonnou verzí.
První rychlý Ford všech dob.
A tak vyrobili tohle.
Život už nemůže být o moc lepší.
Závodní okruh Cadwell Park, slunečný den...
a Lotus Cortina Mark One
Tohle auto je jako vzpoura!
Mělo přelomový motor se dvěma vačkami o objemu 1,6 litru,
který zní
jako hejno šílených včel.
Pekelně se vytáčí,
až do 8 000 otáček za minutu,
a má výkon 105 koní!
No páni!
Výsledkem je velkolepý výkon!
Silniční verze měly maximální rychlost 174 km/h.
Tato závodní verze ale uměla jezdit až 234 km/h.
A to byla v té době vesmírná rychlost.
A nejlepší bylo to,
že když jste jeli opravdu naplno,
zvedalo se vám v zatáčkách přední kolo.
Nevýhodou bylo to, že auto nedokázalo pořádně zastavit.
...a velmi špatně sedělo na silnici.
Takže to byl přetáčivý šílenec.
Bylo také překvapivě křehké.
Časopis Autocar s jedním rok jezdil a najeli s ním 47 000 km.
Za tu dobu měnili 6x zadní nápravu
a tři sady zadního odpružení.
A pravděpodobně spoustu poloos,
protože ty byly vyrobeny z čokolády.
To ale bylo jedno.
Protože Lotus Cortina nebyl vyroben, aby vydržel navěky.
Byl navržen tak, aby vydržel zhruba 40 minut.
Protože tak dlouho trval závod.
Duben, Oulton Park, Anglie
Na počátku 60. let Květen, Silverstone, Anglie
byly v Anglii závody sedanů tím nejvíc vzrušujícím motorsportem, co svět viděl.
Obrovské americké Fordy se s burácením řítily po rovinkách,
zatímco v zatáčkách jim byla v patách armáda vozů Mini.
Byl to krásný vrčící chaos.
Ale když se uklidnil zvířený prach, byly to Lotusy Cortina,
které vyhrávaly.
V roce 1964 vyhrály celé mistrovství.
Nezářily ale jen na okruzích.
V roce 1966 vyhrály britskou rallye.
S jednou Cortinou dokonce projeli bobovou dráhu v italském středisku,
po kterém byla pojmenována.
"Takhle vypadá slavná bobová dráha"
"ze sedadla řidiče neméně slavné Cortiny"
Byla to doba, kdy se teprve začali
prosazovat Rolling Stones.
Sukně se zkracovaly
a vůbec se děla spousta báječných věcí.
A okouzlující Cortina
dokázala této nálady využít naprosto dokonale.
Bylo to vzrušující. První auto na světě,
ve kterém se obyčejný táta od rodiny cítil výjimečně.
Jako kdyby nebyl životem ztrápený, zapomenutý kůl v plotě.
A stejný příběh se opakoval s Cortinou Mark II – druhé generace.
A Cortinou Mark III – třetí generace.
Výsledek byl ohromující.
Jedno ze tří prodaných aut v Británii byl Ford.
A jedno z deseti byla Cortina.
Všichni, se kterými jsem při přípravě natáčení tohoto dokumentu mluvil, říkali to samé:
"No jasně, takovou měl můj táta."
Čí táta měl Cortinu?
Ha! Koukněte na to. Všichni!
Kromě našeho režiséra, samozřejmě, který má dvě příjmení - [Kit Lynch-Robinson]
takže jeho táta měl Range Rover. Nicméně...
jde to, že tohle byla nejprodávanější auta v Británii
o velký parník.
Samozřejmě to nebyl jen nekontrolovatelný sexismus
a skvělé řízení, které Ford využil k vylepšení jména svého rodinného sedanu.
Byly to i důležité obchodní důvody.
Pokud jste v Británii na konci 60. let vydělávali 3 000 liber ročně (100 000 Kč),
tak vám z nich vláda vzala 41 % na daních.
Takže spousta firem tento problém řešila tím, že svým lidem platila méně
a rozdíl dorovnala tím, že jim koupila...
...auto.
A toho...
se žádné daně netýkaly.
Cortina zná všechny odpovědi
Ford toho využil
a přišel s mnoha úrovněmi výbavy,
aby se přizpůsobil typické hierarchii managementu.
Pro obchodní zástupce byl základní model.
Pro obchodní manažery model L.
Model XL s hodinami a uzamykatelnou přihrádkou spolujezdce
byl určen pro obchodní ředitele.
A silný model GT pro výkonné ředitele.
Systém označení motorizace automobilky Ford doslova změnil třídní systém v Británii,
protože jsme byli zvyklí soudit lidi podle toho, jak drželi nůž a vidličku,
nebo podle toho, zda říkali toaleta nebo záchod.
Ale po příchodu Cortiny,
se hodnocení řídilo podle toho, co bylo napsáno na kufru auta.
Naši tátové velmi dobře rozuměli tomu, co ta označení znamenala.
A to si buďte jistí, že my taky.
Stojím v Doncasteru, před svojí základní školou,
a pamatuju si velmi jasně,
jak jsem jedno odpoledne roku 1969 vyšel z těch dveří
přiběhl sem, kolem tohohle sloupku brány
a všiml si, že na ulici stojí zaparkovaná
jantarově zlatá Cortina 1600E
Stejná, jako je tato.
A v ní seděl... můj táta.
To bylo nemožné.
Model E byl vrchol řady – král na kopci.
Měl čtyři ukazatele v dřevěné přístrojové desce,
hliníkovo-kožený volant
disky kol Rostyle
a přední mlhovky.
Byla nádherná, úžasná
a nepopsatelná slovy.
Dodnes si naprosto živě pamatuji, jak jsem se tehdy cítil.
Podlomila se mi kolena.
Chci říct...
Mráz mi běží po zádech
úplně stejně jako ten podzimní den před padesáti lety.
Také si pamatuji, jak pevně jsem tátu objal,
protože jsem na něj byl pyšný.
On měl model E! E jako Executive [Luxusní].
Můj táta měl Cortinu 1600E.
Byl na tom lépe, než vévoda z Edinburghu.
O pár let později v jižním Walesu
procházel jiný mladík, jménem James May
úplně stejnou situací.
Byl jsem na návštěvě u kámoše Andrew Jonese, který bydlel kousek vedle nás,
když přišel jeho táta a říkal, že můj táta
právě přijel domů v novém autě.
Tak jsem šel ven,
a tam, vedle obrubníku,
stála úplně nová Cortina GXL.
Pomyslel jsem si: "To nemůže být auto mého táty."
Ale bylo.
Byla to zcela nová Cortina Mark III.
A protože to byl model GLX
měl chromovanou mřížku chladiče
a vinylovou střechu.
A čtyři ciferníky, které byly natočeny směrem k řidiči.
Také měla otáčkoměr,
věc, kterou jsem nikdy předtím neviděl.
Když jsem se na to auto podíval,
najednou jsem si uvědomil, že mé tělo dokáže produkovat sperma.
Bohužel, ne všechny děti v Británii
měly takové štěstí jako James a já.
Protože některé se narodily v Birminghamu.
A tam se dal Ford najít těžko,
protože to bylo domovské město automobilky British Layland
Vyrostl jsem na této ulici.
A pamatuji si, jak můj táta přijel domů s novým autem,
Modlil jsem se, aby to byla Cortina. Doslova jsem se modlil.
Ale nebyla.
Byl to těžký, ramena kroutící batoh zklamání
jménem Austin Allegro kombi.
Neměl ani čtyři dveře!
Na co můj otec myslel?
Proč nám to udělal?
Padl jsem na svá dětská kolena,
zaklonil hlavu a zavyl směrem k nebi.
Ptáci z celého Birminghamu odletěli.
Jeleni ve Stratford-upon-Avonu zvedli hlavu a zbystřili.
Takové to bylo utrpení.
Tohle byl vrchol! Byl!
Tohle bylo to nejlepší, čeho jsme my, Hammonodovi, dosáhli.
Bydleli jsme na předměstí, kolem našeho domu neustále projížděli lidé.
Vidí vaše auto, soudí vás, jestli máte studnu, nebo bránu.
A my měli tohle! Na naší příjezdové cestě!
Všichni to viděli!
Protože měl můj táta verzi GXL,
měl posilovač brzd a alternátor jako standard.
Omlouvám se, že to GXL neustále připomínám,
ale táta mého kámoše Lonnieho měl jen verzi XL
Takže byl špína.
Šel jsem ze školy pěšky.
Ne proto, že bych chtěl sportovat,
ale proto, že bych raději šel, skákal nebo se plazil 50 km,
než abych vlezl do "tohohle"...
Jsou to tato auta,
jejich tajemství, jejich temná tajemství
která se vkrádají do minulosti lidí
a vytváří psychopaty a sériové vrahy.
Je to fakt zázrak, že jím nejsem.
Nejsem naštvaný kvůli tomu, že jsem malý
nebo proto, že jsem se narodil v Birminghamu... Je to kvůli tomuto autu! Kvůli tobě!
Mohl jsem být úžasný,
Mohl jsem mít důstojnost, dobré sociální postavení -
mohl jsem něco znamenat! Ale pak jsi přišlo do mého života...
Můj táta koupil Cortinu Mark III,
protože měl 3 děti
a chtěl, aby byly v bezpečí.
A věděl, že budou,
protože o tom Ford natočil film.
Plyšový medvídci jsou naložení, stejně tak golfové hole.
Máme závodní auto.
A pokud nevezete žádnou z těchto věcí,
ale máte větší rodinu,
můžete je zabalit také.
I když máte vzadu pět dětí,
můžete jet ve větší pohodě
a s pocitem bezpečí, protože víte, že děti zůstanou uvnitř auta
díky bezpečnostním dětským zámkům.
Nikdy jsem tohle auto neřídil, a abych byl upřímný, nikdy jsem ani nechtěl,
protože by to znamenalo setkání se svým dětským hrdinou.
Ale líbí se mi to...
Ted máš ještě lepší výhled, že jo!
A co tohle? Tumáš!
V roce 1974 jsme mívali pravidelné výpadky elektřiny, kvůli stávkám horníků,
a nedalo se vůbec nic dělat, protože v domě byla naprostá tma.
Takže jsem chodíval ven, sedl si do tátova auta
a předstíral jsem, že ho řídím, což bylo úžasné.
Také proto, že se v autě dalo rozsvítit světlo
což v domě nebylo možné.
Světla.
Ty výpadky proudu jsem miloval.
Všude kromě Birminghamu byli všichni, mladí i staří, zamilovaní
do čtyřdveřových sedanů Ford.
Díky tomuto milostnému románku
Ford prodával v Británii jednu Cortinu každých 47 vteřin
a za 20 let jich prodal 2,6 milionu.
Řeknu to jinak:
Automobilce British Layland trvalo dvakrát tak dlouho
prodat poloviční počet Mini.
Cortina se stala součástí britského života.
Byla to živina pro naše bytí.
Ale pak, 22. července 1982...
...Ford odpojil zásuvku.
A všemu byl konec.
- Smutný příběh Cortiny. - Ano, to byl.
- Ve skutečnosti to byl skvělý příběh. - A pokračuje.
- Ano. - Cítíš se lépe?
- Ano, trošku. - To je dobře.
Rád bych udělal. Rád bych udělal jednu věc.
Mohu se zeptat, kolik z vás mělo doma Cortinu?
- To je... Koukněte na to. - Ano.
Je to úžasný počet.
- Skvělý. - Ano, to je.
Díky tomu se cítím... Rád bych uvedl jedno srovnání.
- Ford prodal 2,6 milionů modelu Cortina. - Hmmm.
Austin...
...prodal 57 000 kusů Allegro kombi. Takže tak.
- Je ostuda, že jedním z majitelů byl tvůj táta. - To máš teda pravdu!
Zničilo mi to život!
K příběhu Fordu se vrátíme později.
Ale nyní přišel čas rozbalit
plastový pytlík rozhovoru,
a nabrat pár psích debatních koblížků
z chodníku v Upovídané ulici.
Nevím. Nevím...
Nevím, co to bylo.
Navzdory té úžasné grafice nemáme tento týden čas
- na tradiční Upovídanou ulici. - Ne.
Protože jsme zcela zaměstnáni, jak jsme už řekli,
- prací na důležitém dokumentu. - To jsme.
A proto bych rád promluvil
- o náraznících v barvě karosérie. - Óóóóóó...
- Myslím, že bys měl. - A taky budu, protože za dávných časů,
když jste jeli po dálnici a dojelo vás auto,
které mělo nárazníky v barvě karosérie,
a vy jste měli jen plastové,
věděli jste, že máte uhnout z cesty.
- To bylo jasné. - Ten řidič vzadu byl lepší než vy.
Ano, byl lepší kvůli těm blatníkům.
A co teprve, když jste jeli po dálnici,
podívali se do zpětného zrcátka
a auto za vámi mělo opěrky hlavy.
Přiznám se, že na opěrky hlavy
jsem se tenkrát díval úplně stejně, jako se dnes lidé dívají na luxusní jachty.
Byly prostě nedosažitelné. Chci říct, prostě jste je nemohli...
Byly symbolem společenského postavení.
- Anebo když jste měli střešní okno! - Óóóóóó...
...to jste byli císařem!
A co elektrické střešní okno??
Ó můj Bože.
To znamenalo, že jste z vesmíru. Vládce vesmíru!
Zkusím to vysvětlit jazykem,
kterému by rozuměli i lidé pod 40.
Bylo to stejné, jako když se ucházíte o práci
a šéf vám řekne: "Snížíme vám plat,
ale dáme vám telefon, OK?
S tím telefonem můžete volat,
a pokud budete pár let opravdu tvrdě pracovat
dáme vám iPhone L,
se kterým budete moci psát i zprávy.
A pokud u nás zůstanete 30 let
a nikdy nic nezkazíte,
dáme vám iPhone GXL."
Protože to je... Nemám tušení, jaký je tohle model.
- Je to iPhone 7, 8, 9? Nevím. - Ne, to opravdu nevíš.
Ale podle pravidel 70. let bys to věděl přesně,
protože by na sobě měl velký chromovaný nápis GXL.
A chromovaný proužek dokola a vpředu mlhovky.
- Přesně, tenkrát bys to věděl. - Ty štítky byly jako vojenská hodnost
a každý je viděl. To byl svět, ve kterém jsme žili.
Můj táta měl na svou 1600E,
vpředu malý šrám.
Místí Ford servis mu vyměnil přední masku za masku z model 1600 Super.
A táta na to řekl: "OK, to nevadí."
Ale vadilo! Bylo to důležitější, než válka ve Vietnamu!
- Chci říct, že... - To znamenalo veřejné ponížení.
Lidé chodili kolem a říkali: "Ty ale nemáš 1600E, to je chrom." Ale to je 1600E!
"Jen si tam přimontoval přední mlhovky." Nepřimontoval!
- Opravdu to je 1600E! - Tyhle věci znamenaly tak moc!
- To je pravda, znamenaly. - Nekoupil sis sám 1600E?
Koupil. Deset let poté, co táta svoji prodal, já jsem si jednu koupil.
- Tak to bylo kreativní rozhodnutí! - Bylo to...
Říká člověk, jehož první auto bylo?
- Toyota Corolla? - Byl to vlastně liftback.
Svoji 1600E jsem trošku upravil,
Dal jsem si obrázek Debbie Harry na střed volantu.
Dveře s kožešinovým lemem...
- Óóóóóó! - Kožená sedadla...
A chromovaný sportovní vzduchový filtr, o kterém jsem říkal kámošům
"To přidává 40 koní navíc" Nepřidávalo.
Ale říkal jsem jim, že přidává.
Víš, co jsi tenkrát dělal?
- Co? - Tím dovybavením auta
např. pomocí sportovního vzduchového filtru
ses samozvaně pasoval na nositele řádu britského impéria,
- i když jsi ho nevlastnil. - Trochu to tak bylo.
Těmi kožešinovými dveřmi sis zahrával s třídním systémem.
Ale nezapomínejme,
že ty jsi upravil svoji Corollu tím, že jsi s ní najel do Volva.
Ano, najel.
Udělal jsem to, byla to moje první bouračka.
- První z mnoha. - Ano, jasně.
- Tak nějak to určilo směr tvého života. - Přišel jsem na to.
- Ano, ano, OK. - "Mám rád bouračky, budu se jimi živit."
- "a je tu další." - A taky že jo.
Přesně.
Ó, Bože.
Já jsem vlastně nikdy neměl Forda.
- Cože, nikdy? - Ne.
To je jako říct, že jsi nikdy nevlastnil psací pero.
Nikdy jsem si nekoupil známku.
- Dokonce i já jsem měl Forda. - Opravdu?
Poté, co jsem se odstěhoval z Birminghamu, jsem měl dva.
Ale bylo to vlastně jedno auto.
Přední část z jednoho a zadní z druhého.
- Byl naprosto příšerný. - Měly stejnou barvu?
No, když jsem je koupil, tak měly zhruba stejnou barvu, ano.
Tohle ale není opravdová Upovídaná ulice, že?
- Ne. - Je to spíše Ulička vzpomínek.
No nic, teď se musíme vrátit ke Cortině.
Ano, musíme, protože když ji v roce 1982 přestali vyrábět,
nevzdal Ford myšlenku multimilionového prodeje
středně velkého rodinného sedanu,
přišli s náhradou.
Jmenovala se Sierra.
Tady je její obrázek. A pro začátek
- to byl tak trochu citron, že? - Byl.
Když ji uvedli, všichni říkali, že se jim nelíbí
její futuristický, aerodynamický tvar.
Říkali, že vypadá hrozně, jako želé.
A pak všichni zjistili,
že její aerodynamika ani nefunguje.
Ne, ukázalo se, že na rovince je v pořádku,
ale když ji zasáhl boční vítr,
nebo ji předjížděl tirák na dálnici,
houpala se jako opilec.
Jo, dalším problémem bylo, že ji neměl rád trh s ojetinami,
protože plastový předek, pokud jste měli nehodu,
odpružil zase do správného tvaru, což bylo skvělé.
Ale nevěděli jste, že vše za ním bylo ve skutečnosti rozbité na kusy.
Ford rozhodl, že existuje jen jedna cesta,
jak všechny donutit k zamilování se do jejich nového středně velkého rodinného sedanu.
Bylo to něco, co už předtím udělali.
Udělat jeho rychlou verzi.
Přišli s tímhle...
...Sierrou RS Cosworth.
Autem schopným jet 240 km/h.
Bylo to v roce 1986. Spousta automobilů zvládala 240 km/h, ale Ford ne.
Bylo to šílenství. BMW a Mercedes tomu nemohli uvěřit.
Byl to zahradník přicházející do salónu a vykopávající baronovi zuby.
Šlechta s modrou krví jím byla naprosto potlučená -
obyčejným pracovníkem.
Svaly Sierry pocházely od Cosworthu.
Britského výrobce motorů, jehož nejslavnější V8 z Formule 1
vyhrála ohromujících 176 Velkých cen.
Vzali nevýrazný, ze železa odlitý motor sedanu
a osadili ho hliníkovou hlavou s dvojitými vačkami,
turbem velikosti popelnice,
a proměnili ho v mistrovské dílo.
Byl vyrobený, aby tvrdě pracoval.
Jak je vidět. Olej kontrolujte denně
Zajímavostí tohoto motoru je, že když se pozorně podíváte,
uvidíte, že má druhou sadu vstřiků,
které ale nebyly k ničemu připojené.
Montovaly se, protože Ford věděl, že budou potřeba,
když se svými rodinnými vozy dělali, co s nimi vždy dělali...
závodili s nimi.
S těmito vstřiky zapojenými a s větším turbem,
vyždímaly závodní vozy mohutných 525 koní.
Byly nezastavitelné.
Ford Sierra Cosworth,
současný nejlepší cestovní vůz.
Ve své době Sierra vyhrála 84% závodů, kterých se zúčastnila.
84%.
A to z ní dělá nejúspěšnější závodní vůz v historii.
Rád bych potkal závodníka, který s ní jezdil a nevyhrál.
"Správně, takže jsem měl pro práci naprosto nejlepší nástroj,"
"a všichni ostatní s ní vyhráli, kromě mě."
"Mám padáka, že?"
Aby se silniční raketa udržela směřující většinou správným směrem,
dostala posílené zavěšení, diferenciál s omezeným prokluzem,
a její nejslavnější rys...
...to masivní zadní křídlo.
A toto křídlo říká o Cosworthu všechno.
Ve srovnání s dospělými věcmi značek Mercedes a BMW,
říkalo: "Ale padej!"
"Nezajímá mne, co si o mne myslíš."
Ale bylo tam také z nějakého důvodu,
kvůli skutečnému přítlaku.
Což podle mužů jménem Gav v každé hospodě s plochou střechou v zemi,
znamenalo, že Sierra mohla jezdit vzhůru nohama
na stropě tunelu.
Nejsem si tím jistý. Je pořád dost živá.
Ha-ha, ha-ha!
Vyvolá ve vás to nejhorší.
Je jako opravdu špatný kamarád.
Ten, kterého máte strašně rádi,
ale nikdo není rád, že se s ním stýkáte.
Cosworth změnil Sierru na jeden z nejžádanějších vozů na planetě.
A protože stála jen 17 táců (550 000 Kč),
o šest táců méně, než BMW M3, (200 000 Kč)
mohl si ji pořídit váš místní zedník.
Nicméně, zatímco všichni chtěli Fordova posledního hrdinu dělnické třídy,
ne každý byl ochoten za něj zaplatit.
- Krádeže na projížďku... - Krádeže na projížďku...
Zloději v kradených Sierrách Cosworth...
...jezdící dokola obytnými čtvrtěmi Newcastlu...
Vysoce výkonný vůz je favoritem zlodějů.
Koncem 80. let
zaznamenala automobilová kriminalita obrovský nárůst.
A Cosworth byl na její špici.
Bylo tu auto s výkonem supersportu
a zámky z kůlny.
Pokud jste měli pět vteřin a šroubovák,
mohli jste Sierru Cosworth mít také.
A cokoliv jste pak dělali, chlupatí vás chytit nemohli.
Ford se s tím snažil něco udělat,
odebráním křídla,
a posazením raketového motoru
do střízlivého, čtyřdvéřového pláště...
...v této verzi Sierra Sapphire Cosworth.
Ale nefungovalo to.
Kriminálníci byli hlavně vděční.
"Ó, díky, zadní dveře."
"Kluci po bankovní loupeži lépe nastoupí."
Ale nakonec... Co?
Ach, proboha!
Věci se na počátku 90. let tolik zkazily,
že pravděpodobnost krádeže Sierry Cosworth byla 5 a půl násobná,
než u jakéhokoliv jiného auta.
Mnoho majitelů hlásilo, že je sledují zločinci,
čekající, až zaparkují, aby jim mohli ukrást auto.
Což sebralo radost z jejich vlastnění, abych byl upřímný.
Ford byl tak zoufalý,
že cenu Cosworthu snížili o 7 000 liber - (220 000 Kč)
o cenu celé Fiesty -
jen, aby věci posunuli.
A ani to nefungovalo.
V té době mnoho majitelů Cosworthu hlásilo,
že dostali návrhy na pojistky, které stály víc, než byla hodnota vozu.
A nakonec se pojištění Sierry Cosworth
stalo nejen drahým, ale nemožným.
Byly nepojistitelné.
Ale tehdy už to nevadilo.
Sierra Cosworth odvedla svou práci tím,
že stejně, jako Lotus Cortina o 25 let dříve,
proměnila obyčejný rodinný sedan v neuvěřitelně hustou záležitost.
Vážně, já úplně slintal.
- Je to legendární auto. - Naprostá legenda.
Když jsem ji viděl, slintal jsem.
Absolutně jsem miloval...
Zbožňoval jsem Sierru Cosworth.
- Byla úžasná. - Báječná.
Absolutně báječná, ale musím udělat trochu víc dokumentární práce.
- Myslím, že bys měl. - Cosworth nebyl nejdůležitější věcí
na modelu Sierra. Nejdůležitější věcí bylo,
že Sierra změnila labouristickou stranu.
- Opravdu? - Opravdu.
Mladý Tony Blair jednou agitoval,
uviděl člověka, jak myje svou Sierru u domu,
šel za ním.
Politika labouristické strany tehdy, vlastně stejně jako nyní,
byla dostat člověka z auta tam, kam patřil - do autobusu. Ano?
Tony Blair si uvědomil, že ten člověk nechce jet autobusem.
Chtěl lepší Sierru, rychlejší Sierru, Sierru s opěrkami hlavy.
A tak šel a založil Novou labouristickou stranu
v důsledku této konverzace.
A pak začal nezákonnou válku.
No, začal.
No...
No, začal.
Začal. Začal.
Udělal ty... Udělal ty dvě věci, ano.
Měli bychom se vrátit k tomu autu?
Dobrý nápad, protože teď musíme zjistit, jak rychle...
Uvidíme, jestli to stále dokáži pořádně vyslovit.
- ...Cozzer... - Jo, pořád ti to jde.
Cozzer. Víte, jak to myslím? Cozzer.
Uvidíme, jak rychle objede Eboladrom.
A jede, jemně ze startovní čáry,
ale pak trhnutí koly, jak se turbo probudí do života
a katapultuje ho do Nerovinky.
Trénink přeřazování z 80. let,
a velký náklon na měkkých pružinách z 80. let.
Ó, podívejte se na to!
Řídí, jako by bylo kradené,
což by před 30 lety bylo.
Jedeme, ó, jo, mírná přetáčivost ve Zde může být vaše jméno.
To u moderních věcí neuvidíte.
A teď se prodleva turba smaže,
jak žene zpět na Nerovinku.
Nebude to nejrychlejší auto, které jsme tu viděli,
ale vsadím se, že si to Abbie rozhodně užívá.
OK, tvrdě na brzdy k Domku staré paní,
zápasí na vjezdu, drží to čistě
skrz pravotočivou, a pak doleva.
A teď zpět na plyn na úprk k Trafu.
Motor řve: "Hej, Gary!"
To je ono, brzdy, nahození jako řidič cestovních vozů.
Zbývá jen Pole ovcí.
Žádné velké drama, a je v cíli!
Vypadá to skvěle, vypadá to opravdu vzrušujícně.
Opravdu jsem očekával zcela zkřížené...
Ne, ale to...zvládá smyk jako čtyřkolka,
stejně jako Lotus Cortina, uf!
- Tak to dělají. - Každopádně se teď podívejme,
jak rychle to Abbie na Eboladromu zvládla.
Zjistíme čas - ó, rychlejší, než jsem myslel.
Jo, hó!
Co?
Je rychlejší, než Lamborghini.
Říkal jsem ti, že je pomalé,
je vlastně pomalejší, než Ford Sierra.
Ale podle mne je zajímavé to,
že je rychlejší, než Ford Fiesta ST200,
a to mají obě stejný výkon, okolo 200 koní.
To jo. Myslím, že to ukazuje,
že přes všechna vylepšení odpružení a pneumatik
neporazíte něco se zatraceně skvělým turbem.
- Přesně tak. - Dělá to masivní turbo.
Můžu se vrátit k našemu dokumentu, ano?
V roce 1993 Ford přestal dělat Sierru
a rozhodli se místo toho exportovat myšlenku,
která revolucionizovala Británii do celého světa.
Přišli s něčím, co nazvali Světovým autem.
Něco nejen pro každého tady,
ale pro všechny všude.
Nazvali to Mondeo.
A dosáhlo něčeho, co se žádnému autu v historii nepodařilo.
V průběhu let jsme Richard, James a já řídili téměř každé vyrobené auto.
Vášnivě jsme o mnohých z nich hovořili...
... slintali nad jejich designem...
...nebo jejich ovladatelností...
...nebo způsobech, jakými nám z nich hučí v penisech.
Ale je neuvěřitelné, že existuje jen jedno auto, které se nám líbí všem.
Tohle -
Mondeo ST kombi.
Ujasněme si, že je mnoho aut, která se nám všem nelíbí.
- Jo, ano. - Nissan Juke.
Nesnáším ho. Brouk.
Brouk je dobrý příklad, toho všichni nesnášíme.
- Nissan "Quashquai". - Jo, to je dobrý příklad.
Audi Q5.
- Ne, to nemám rád. - To všichni nesnášíme.
- A Q7. - Q7. Všichni nesnášíme.
- Jaguar X-Type. - Jo, ten všichni nesnášíme.
Nový Land Rover Discovery.
- Ano. - Jo.
BMW X3.
- Jo, jo. - Ano.
- Mini Countryman. - Ó, jo, jo!
To všichni nesnášíme.
Takže jsme potvrdili, že je mnoho, mnoho aut, které všichni nemáme rádi.
Ale auta, co rádi máme?
- Je tu tohle. - Je tu tohle.
A co Subaru Legacy Outback?
Ale přední diferenciál je hrozný.
Nedá se projet zatáčkou, když jedeš pomalu.
- Takže je trochu otravné. - Takže jen tohle?
- Jo. - To je ono.
Víte, co se mi líbilo? Je to rychlá verze, ale bylo stále pohodlné.
Ta sedadla byla skvělá. Pořád dobře jede.
Nedělá hrozný kravál, je civilizované.
Líbí se mi, že to byl praktický kombík.
Obří kufr a Ford měl zdravý rozum, že mu dal páté dveře.
Což Austin u modelu Allegro nenapadlo.
Ne, to je pravda. Mám rád jeho rychlost.
Ó, to je překvapení.
Motor V6, 200 koní.
0-100, sedm vteřin. Maximálka 240 km/h.
Nevypadalo tak, ale bylo stejně rychlé jako Cosworth.
A když z něj udělali v roce 2002 model ST220,
vypadalo také dobře.
Měli jich prodávat miliony.
Ale byl tu problém.
Tento.
První tzv. MPV, Toyota Picnic.
Když byla v roce 1996 poprvé představena, smáli jsme se jí,
protože vypadala tak hloupě.
Proč pojmenovávat auto po něčem, co v něm budete dělat? Piknik.
Ne, Toyotu Dentistu neměli, ne?
Honda Nákupka. Je to obyčejné, ani ne vzrušující.
Volkswagen Dělat-to-zezadu.
- Je to prostě hloupý nápad. - Hloupost.
Stála stejně jako Mondeo, jen byla trochu vyšší.
Jo. Pro případ, že by vám náhle vyrostla hlava.
Bylo tehdy v módě nosit viktoriánské klobouky průmyslníků?
- Ne, nebylo. - No, tak pro to není žádná omluva.
Pokud jste neměli k hlavě přilepenou kožešinovou čepici..
Jiný důvod tu nebyl. A co mě trápí je,
když pomyslíte na tu škodu na dětech, kterou to udělalo.
"Pojďte se děti podívat na nové auto!"
- Je to jen Picnic! - "To..."
"To je naše nové auto."
"Je příšerné!"
Tristní.
"Má velká okna, takže mne v něm lidé uvidí."
Má na sobě opravdu napsáno: "Rodinné zábavné auto".
Má? Co je na něm zábavného?
Není zábavnější.
Když bylo poprvé na trhu, mysleli jsme si, že to bude výstřelek,
jako kalhotová sukně, nebo smažený hermelín,
nebo Crocsy, nebo tetování.
Něco, u čeho si řeknete: "Ó, to je legrace,"
a pak si po pěti minutách uvědomíte, že je to vážně směšné.
Ale ne.
Tento idiotský nápad na vysoký vůz
se začal uchycovat.
Renault přišel se svou verzí, která se jmenovala Scenic.
A brzy to dělali všichni -
Mazda, Fiat, Opel, všichni!
Pomysli, co jsi začal, ty bastarde.
Tohle si zasloužíš a dostaneš to.
A dostaneš víc.
Nové auto je skvělá věc, ale ne, když je jako ty!
Ó, zbývá ti zrcátko.
Pomysli, kolik životů jsi zmařil.
Jsi Allegro kombi moderní doby,
a tohle si zasloužíš.
Aby to bylo pro Ford ještě horší,
rozhodla britská vláda v roce 2000, že firemní vozy
budou zdaněny jako příjem.
Jo, což znamenalo, že si lidé museli auta kupovat sami.
A mnoho na to reagovalo tím, že si nekoupili žádné.
Jelikož byly úrokové sazby tak nízké,
mělo větší smysl si je pronajímat.
A pokud jdete do leasingu, proč si nepořídit BMW?
Nebo Mercedes?
Když se hniloba začala držet,
Ford se vrátil ke svým kořenům a vážně se zabýval motoristickými závody.
V roce 2000 se umístil na prvním, druhém a třetím místě
v britském šampionátu cestovních vozů.
Všechny tři Fordy byly opět vpředu na sprint.
A v následujícím roce se prodej Mondea trochu zvýšil.
Řidiči Fordů bodují...
Ale pak přestali závodit.
A MPV přicházela, a leasing Mercedesu se zlevnil,
a účinek na Ford byl ohromující.
V roce 1994 prodali v Británii 127 000 vozů Mondeo.
V roce 2017 to bylo už jen 12 000.
A 85% z těch 12 000 byly firemní vozy,
půjčovny automobilů a policie.
A to znamená, že pouze 1 900 vozů Mondeo
bylo prodáno soukromým kupujícím.
- Jo, lidem, kteří si je skutečně došli koupit. - Jo, 1 900.
A pokud se nad tím zamyslíte,
má Ford v Británii 500 prodejců, jo?
- Jo. - Každý z nich si vzal dvě Mondea za rok?
Ó, Bože, jo, jako předváděcí. Ano, to by udělali.
- Takže ve skutečnosti... - 900, o těch mluvíš.
900 lidí si skutečně řeklo: "Jedno z nich si za své peníze koupím."
Jo, 900 lidí.
Když jich prodávali 127 000 ročně.
- To je úžasná skutečnost. - Já vím.
V Americe jsou skutečnosti tak špatné, že letos Mondeo stáhnou z prodejen.
A předpovídá se, že brzy po tom
zmizí také ve zbytku světa.
A když se to stane,
ztratí Británie mnohem víc, než jen auto.
Mondeo nebylo nikdy fantastické ani velkolepé,
nikdy nevyhrálo Le Mans, nikdy mu nebyla udělena Nobelova cena,
nenapsalo Hrozny hněvu.
Byl to jen tvůj kamarád,
někdo, s kým jste rádi jezdili do hospody.
A tady je ta věc.
Když zemře někdo známý, nebo velkolepý, jako, řekněme,
Mick Jagger, bude to smutné.
Ale když umře kámoš, trhá to srdce.
A tak, aby se tomuhle autu dostalo posledního rozloučení, kterého si zaslouží...
...rezervovali jsme si Lincolnovu katedrálu.
A pozvali některé podobně smýšlející duše
na označení okamžiku jeho odchodu.
Bude to pohřeb přítele.
Už přišlo několik lidí.
Koukni na to.
- Velké, že? - Velmi.
Po 250 let nejvyšší budova na světě.
Kolik myslíš, že přijde lidí?
No, je úterý odpoledne.
No, možná 50.
Ne, myslím, že jich bude 100.
- 100 by bylo hezké, ne? - To jo.
Ve skutečnosti to bylo víc než 100.
Přijelo tolik lidí,
že se provoz v Lincolnu zastavil.
A s obřadem jsme museli začít předtím, než všichni dorazili.
Ford, Ford.
Drahý Forde a Otče lidstva
Odpusť nám naše hloupé cesty
Očisti nás svou spravedlivou myslí
V čistších životech najděme svou službu
V hlubší úctě chválas
Zbav nás slz odchodu
Do konce našich snah
Zbav naše duše napětí a stresu
Nechť naše životy přiznají
Krásu Tvého míru
Vdechni do nás žárem naší touhy
Tvou pohodou a Tvým balzámem
Nechť smysl otupí, nechť tělo odpočívá
Promluv zemětřesením, větrem a ohněm
Ó klidný hlásku ticha
Jo.
Je to velmi smutné.
Je to, ehm...
Je to velmi smutné a není to jediná britská motoristická instituce,
která končí.
Končíme my.
Není to jen poslední díl řady.
Chci říct... promiňte, tato show, jak ji znáte, opravdu končí,
s okruhem, publikem, námi třemi,
a špatně... každý týden opravdu špatně padnoucími saky.
Je to poslední díl.
To je. Je.
Je to smutné, ale dělali jsme ji dohromady 17 let.
16.
- OK, to je... ty jsi se opozdil. - Pardon.
Jo, opozdil se.
Cítíme však, že nastal čas jít dál.
Jo.
Fůj!
Naším problémem je, že nemůžeme...
Nemůžeme učinit oznámení tak významné,
a pak jen odejít ze stanu, že ne?
Ne, nemůžeme. Takže jsme...
Vlastně jsme sestříhali některé věci,
které jsme udělali nejen na Amazonu, ale také pro předchozího zaměstnavatele, BBC.
Tady jsou.
To bude trvat věčně.
Ach *PÍP*, je to tady. Sakra!
Ach můj Bože.
Vyjela mu mrkev.
Výkon! Výkon, no tak!
Musíš nechat...
Sledujte.
To jo!
- Jedeme! - Pokračuj!
Svatá prostoto.
Jsme na pokraji blbnutí.
Jsem mrtvý?
Nemůžu uvěřit, že se dívám dovnitř... páni!
Tohle může dopadnout velmi špatně.
Naboural jsem!
Teď už vím, jaké je to být Richardem Hammondem.
Vypadá to dobře.
Ó, můj Bože!
Faktem je...
Ó, do prdele! Pardon.
Co to máte na sobě?
Vy bastardi!
Ale ne!
Sakra!
USA! USA! USA!
Velice vystrašený.
Uvidíme se tam.
Sakra!
Houby.
Panečku!
Sakra!
- Ho-ho-ho! - Cestujeme z daleka!
Je to v pořádku?
Díky.
Děkuji a upřímně.
Řeknu vám, nebyla to žádná poloviční legrace.
Nebyla.
- Bylo to skvělé, ne? - Jo, je to všechno prostě skvělé.
Právě si v hlavě promítám, kráva na střeše Camara...
- Jo. - Nezničitelná Toyota...
- Jo. - Oliver.
Plážové buginy v dunách, to bylo...
Sjezd... bylo to tam - sjezd po sjezdovce v Col...
To byla jedna z nejlepších věcí, které jsem kdy udělal.
Páření mého koně s tvým, když jsme byli...
To se mi moc nelíbilo, ne.
- Jak spadl z koně. - Ano.
- On jak padal z motorky. - Hodněkrát, jo. - Velká legrace.
A skvělá věc byla, že všechny ty roky, co jsme spolupracovali,
pokaždé, když... jeden z nás upadl,
nedočkal se jakéhokoliv soucitu.
Okamžitě jsme se začali chechtat,
"Ha-ha! Ublížil si!"
Celých 17 let, kdy je to kamarádům jedno.
No, má tu někdo hezkou vzpomínku?
Jak James upadl a zranil si hlavu.
Jak si James rozbil v Sýrii hlavu, to bylo veselé.
Aspoň, že já si to nepamatuji.
- Karavany. - Cože?
- Karavany. - Jen karavany, obecně.
Nekonečné karavany, ne, rozpadající se karavany...
- Prostě se... - Spitfire!
- Spitfiry byly dobré. - Sedět ve Spitfiru a koukat na kámoše
také ve Spitfirech bylo prostě...
- Vietnam. - Ó, jo.
Bože, Vietnam jsem nenáviděl.
Mně se líbil.
Tedy, Vietnam se mi líbil, jen se mi nelíbilo být na motorce.
Italské supersporty.
No, italské supersporty jsme měli. Nebyl žádn...
- Líbilo se mi, když jsme měli ty levné. - Ó, ty levné?
Velký zadek Maserati jsem vystřelil skrz čelní sklo tvého Lamborghini.
Doslova jsi po mně hodil motorem.
Jo, doslova jsem mu hodil motor na hlavu.
- Vše bylo epické. - Robin Reliant.
- Nepřestávejte. - Cože?
- Nepřestávejte. Pokračujte. - Prosím.
No, ehm...
Máme pár dobrých zpráv.
To máme, nepřestaneme.
Ne.
- Nepřestaneme. - Nemůžeme. Museli bychom jít pracovat.
Fuj!
Ne, ve skutečnosti nepřestáváme.
Pravdou je, že nás Amazon miluje, my zase milujeme Amazon.
Takže budeme trochu pokračovat, jo?
Jo, Zůstaneme tu. Jde o to, jak jsem říkal,
pořad, jak ho znáte, končí, a to je pro nás velmi znepokojující.
Publikum a tyhle věci, okruh.
Ale kdo by nás chtěl vidět podnikat víc velkých dobrodružství?
Výlety. Výlety?
Speciály, kdo chce nějaké speciály, jo?
Jde o to, že je...
- Je to... - Existuje...
Díky.
Stále je tolik světa, který jsme ještě nenavštívili.
Tolik lidí, které jsem neurazil.
Tolik aut, které nenaboural.
- Pár. - Přesně. Takže i když bude tohle pryč, Grand Tour pokračuje.
Pokračuje!
Pokračuje.
Budeme potřebovat hůlky a plenky.
- Ne, budeme. - Budeme.
Takže zatímco to je... není to sbohem od nás.
je to sbohem tomuhle.
Chce někdo koupit stan?
Uvidíme se, opatrujte se.
- Brzy se uvidíme. - Díky.
Překlad TGTT 2019 http://topgear.sovicka.net
Překlad TGTT 2019 http://www.tgtforum.cz/