Dobrý den a vítejte u Grand Tour speciálu,
který k vám přichází
z nejopuštěnější a nejméně osídlené země na světě -
Mongolska.
Obyčejně, když se na naše dobrodružství vydáváme,
máme alespoň přibližnou představu o tom, co asi budeme dělat.
Ale tentokrát to nevíme.
Netušíme vůbec nic.
Situace je následující: odletěli jsme
z hlavního města Mongolska, Ulánbátaru,
a letěli asi dvě, dvě a půl hodiny
přes krajinu, která vypadá zhruba takto.
Vlastně, vypadá poměrně známá.
Bezpečná.
Ale byla naprosto prázdná.
Bylo to jako letět přes celé britské ostrovy
a nezahlédnout jedinou vesnici, silnici nebo město,
žádné elektrické vedení, lom nebo farmu.
Z okénka letadla jsme neviděli sebemenší důkaz o tom,
že by tu žili lidé.
Ano, takhle nějak asi svět vypadal
zhruba na stránce číslo tři knihy Genesis.
A pak nás vysadili tady...
... a my nevíme proč.
Nevíme nic.
Asi o hodinu později....
To je vrtulník.
- Támhle, podívejte. - Ano.
Proč nepřistává?
Co to dělá?
- Koukněte na to! - Koukněte!
Tak moment!
Koukněte na to!
Co to shazuje?
To musí být zásoby. Palivové dřevo, ...
- Jídlo. - ...nějaký přístřešek.
Klobouky.
- Klobouky? - No jasně, potřebuješ klobouk. Pálí slunce.
Určitě nám nebudou letecky posílat klobouky.
Tak a je pryč.
- Nepřistál. - Ne.
Znamená to tedy, že neletíme domů?
Jamesi, vrtulník je pryč.
Jsme tu sami se třemi bednami plnými jídla nebo čeho.
Tak se na to pojďme podívat.
Co opravdu potřebujeme je nějaký dopravní prostředek.
Ano, to by se hodilo.
V těch bednách asi nejsou auta.
- Dalo by se tam nacpat auto? - Ne, koukni, je to moc tenké.
Je asi jen takhle široká.
- Takže tyhle popruhy... - No, ty musí pryč.
Podívejte, tady je páčidlo, to je...
... dobré.
Tady to zvedni.
- A je to. - Ustup.
Ó!
- Takže... - Voda.
- A co je... - No teda.
A sakra. To je motor?
Ano, to je motor.
Nějaký turbo diesel.
Světlomety?
- A tohle je zadní náprava. - Ano, to je.
To je hlavní válec.
Pánové, do té třetí se ani nemusím dívat.
Máme motor, máme světla, a máme zadní nápravu.
Dost dílů na to, abychom si sestavili auto.
- Ano. - Ale no tak.
Cože, tady?
Když Richard a James otevřeli třetí bednu,
našel jsem zvláštní pytel.
Tohle je naprosto jednoznačně přední sklo.
Což potvrzuje původní domněnku.
- Ano. - Pánové....
Co je to? Land Rover?
- Co je to? - Mám tu dopis.
"Nejbližší civilizace je ve městě jménem Mörön." (moron - anglicky kretén)
- Vážně? - To je ale překvapení.
"Je vzdálené stovky mil."
"Proto, abyste se tam dostali, musíte sestavit obsah těchto krabic."
"Máte dostatek jídla a vody na sedm dní."
Co to je?
To je to město. Moron.
- A tady je začátek. - My jsme tady.
A tady se píše: "Mapa neodpovídá měřítku"
To je ale překvapení.
Tohle maloval E. H. Shepard. (ilustrátor Medvídka Pů)
Koukněte: "Poněkud bažinaté a smutné"
"Hluboká řeka zoufalství"
- "Zatopené místo." - "Mnoho stromů."
"Hodně rozviklaný most", "Velmi velká prasklina".
No, to není moc užitečné, že?
Musíme jet na severovýchod, že?
Ale jak daleko?
No, to nevíme. Píše se tu "stovky mil".
Ano, ale nejdříve...
- Cože? - Vše, co musíme udělat, je sestavit z tohoto auto.
A protože jsme neměli žádný návod,
James a já jsme začali procházet součástky.
Tohle je podvozek, ne? Ale je na dvě poloviny.
Náš mechanicky neschopný kolega byl mezitím užitečný tím,
že si stěžoval na naše kempovací vybavení.
Tohle není postel!
- To je matrace. - V...
- To není matrace! - Ale je!
Když půjdete do IKEA a řeknete,
že byste chtěli matraci, tak vám nedají tohle!
- Nejtěžší část je motor, - Ano.
který je támhle, takže potřebujeme všechno přenést tam.
- Ano, to je dobrý nápad. - Pojďme na to.
- Jeremy předstírá, že je duch. - A já budu předstírat, že se bojím.
Abys mohl být duch, tak musíš být nejprve mrtvý.
Dobrá práce.
Měli bychom si všechno přehledně rozložit.
Co takhle použít padák jako podložku, na kterou všechno naskládáme.
Dobrý nápad.
Pokud padák rozložíme, bude jako podlaha v dílně.
- Pokud by někdo z vás měl nějaké potíže. - Ne!
- Hej, Hammonde! - Ano?
- Možná tě potěší, že je to motor Land Rover. - Vážně?
"Hammonde, Hammonde!"
- Proč neděláš něco užitečného? Rozbal něco. - "Hej, Hammonde."
"Hammonde."
A protože si moji kolegové hráli s věcmi, kterým nerozumím....
Tady se píše: "Střed podvozku."
...našel jsem si něco, co ovládám.
No podívejme!
To jsem nečekal... [POTRAVINOVÉ PŘÍDĚLY]
Nicméně, nastal problém.
- Položte to na chvíli. - Ano.
- Tohle je krabice s příděly. - Ano.
Promiňte mi, ale přísahal bych
Ó, Bože. Vegetariánské
- Proč by nám to Wilman dělal? - Protože je zlý.
Proč by nám posílal kusy auta, ze kterých nejde auto sestavit.
O auto na součástky se nezajímám.
On a vy dva jste na skládání aut šikovní.
Tohle, na druhou stranu, je katastrofa.
- Kolik takových krabiček jsi našel? - Jednu.
Proč se tedy nestaráš o věci spojené s jídlem?
- To je dobrý nápad. - Poskládej ho na jedno místo, ať je vidět, kolik čeho máme.
Aha, takže budu manažer jídla a nápojů toho malého projektu?
- Pokud to tak chceš nazývat. - Když chceš.
Něco jako Robert De Niro ve filmu Casino.
Jakýmkoliv představitelným způsobem.
On byl cateringový manažer v kasinu.
A já budu cateringový manažer tohoto projektu.
OK, odteď ti budeme říkat Roberte.
- Proč neshromáždíš všechny poživatelné věci... - Děkuji.
- Jdi, Roberte. - To je moje prostřední jméno.
- Pane De Niro. - Pane De Niro, ano. Tak to má být.
A zatímco se náš zuřící pavián vydal dělat pořádek v jídle a pití.
James a já jsme pokračovali v rozbalování součástek.
Tak moment, tohle má připevněné pedály.
- Ano. - Takže to je v zásadě přepážka.
Konečně se nám podařilo celou skládačku rozložit na zemi.
Tady to postavíme.
Tohle je naše dílna.
Řekl bych, že tu máme stovky dílů
když nepočítám matky a šrouby.
Mezitím jsem v závětří nedaleké hory
měl plno práce jako obvykle.
Takže, postavil jsem tábořiště
Dva stany pro chrápaly tady,
a jeden pro mě támhle, abych je neslyšel.
Tady je záchod. A teď...
... začnu dělat oběd.
Což znamenalo rozdělat oheň.
Ano! Ano!
Prosím!
Takže, nasadíme převodovku.
- Ano. - Jasně.
Na základně se nám dařilo dobře...
Takže, to máme.
... i přesto, že mi James dost lezl na nervy.
Počkej, musíme si rozmyslet...
Nemáme všechny šrouby a matky připravené.
Musíme se pohnout dál. Srovnat to.
OK.
- To je docela dobré. - Podej to.
Zatlač dopředu. Ano!
- O-ho-ho! - Výborně!
- Hej, Jamesi. - 21.
Mám železného pinďu.
Náš kapitán OCD bohužel
neměl na pubertální vtípky náladu.
Kam se to sakra podělo?
Z tohoto důvodu se dávají vždycky na stejné místo...
Kam jsi naposledy položil devatenáctku klíč?
- Proboha... - Ráčnu?
...mohl bys už najít nějaký *PÍP* klíč?
Aniž by mi jakkoliv pomohl zapalovač půjčený od kameramana,
slavil jsem úspěch!
Rozdělal jsem oheň!
Tak to bychom měli.
A co tu vlastně máme?
To jsou příděly britské armády. Bože...
Jeden jsem prořízl nožem.
Takže se voda dostane dovnitř a trošku to zkazí.
Tropické ovoce a mix oříšků, to se mi líbí...
Možná zatajím, že to tu bylo.
Mmmmm....
Zvedej...
Takže tohle jde nahoru a hřídel dolů.
Trošku to dej dolů a musí se nám to podařit.
- Upevní to. - Ano.
- Máme to. - Zarážka tlumiče je nasazená.
Po mnoha hodinách těžké práce,
jsme o dost pokročili.
- Stojí na svých kolech. - Pohyblivý povozek.
Koukněte na to.
Což znamenalo, že jsme byli hladoví,
když se pan De Niro konečně vrátil.
- Chlapi! - Ahoj.
- Nesu vám oběd. - No, už bylo na čase.
- Omlouvám se za malé zpoždění. - Je to opravdový čaj?
Tohle je tvoje a tohle moje. Jsou úplně stejné. Ale, ne, to je...
Co to je?
Vypadá to jako kočičí zvratky.
Takhle by to mělo vypadat. Tak to je.
Balíček byl ale možná trošku narušený.
Tady jsem to bohužel olíznul, takže tento je můj.
Je to úplně studený, chlape.
Co jsi s tím celou dobu dělal?
Chtěl jsem se tě zeptat na stejnou věc.
Postavil jsem město, kanalizační systém a restauraci.
Vařil jsem v restauraci a přinesl vám jídlo.
- Které je studené. - A vy jste zatím přišroubovali pár kol.
Neudělali jste vůbec nic.
Děláš si srandu? Máme pohyblivý podvozek. Máme motor vevnitř.
A jak myslíš, že jsme to udělali a připevnili poloosy?
- Tak jo, nastartujte to. - Ještě to nejezdí.
Dostali bychom se dál,
kdybys netrval na tom, že všechno nářadí musí být srovnané.
- Nerovnal jsem nářadí. - Ale ano. Ale ano.
- Jen jsem říkal, že... - Strávili jsme hodně času
rovnáním šroubů na správné místo,
jak by Hammond používal ty špatné.
Oba se překřikujete. Nemohli byste mluvit jeden po druhém?
Ten, který jsi chtěl, byl tady v prachu.
Udělám teď výkonné rozhodnutí.
- Hammond má velení při stavbě tohoto auta. - Cože?
Nemůžeš ustanovit Hammonda vedoucím. Nemáš na to žádné právo.
- Musíme o tom hlasovat - Poslouchejte.
Já nevím, jak postavit auto, takže mě se to netýká.
Ty, Jamesi, víš, jak postavit auto,
ale trvalo by ti to půl roku, takže jsi taky mimo volbu.
Hammond má představu o tom, jak postavit auto, ale udělá to rychle.
Takže musí být ve vedení.
Musí tě zrychlit.
- OK, odteď dělám jen to, co mi Hammond řekne. - Tak dobrá.
Pane, nerad bych si příliš dovoloval,
ale je nějaký důvod, proč bych to neměl dělat
násadou na golu, pane?
- Přestaň mi říkat "pane" a prostě... - Prostě... Jamesi...
On vůbec neví, co dělá.
Dali byste si pivo? Zklidnilo by vás to?
- Ano. - Ano, zklidnilo.
Dobrá, jako manažer cateringu půjdu a jedno vám donesu.
Dám si pivo, Roberte, prosím.
Slíbené pivo obnovilo harmonii.
Tohle by se mělo dát za sebe.
To mělo.
Takže má dvě různé délky, ne, tři různé délky...
Pohneme s tím a pak půjdeme dopředu.
Počkej, teď dopředu.
Počkej, tady je kabel nebo něco takového.
To je odvzdušnění nápravy.
Pohni s tím a jdi dopředu.
Ehm...
- Co to hledáš? - Co děláš?
Hledal jsem všude, neposlali nám žádné pivo,
gin nebo víno, prostě jakýkoliv alkohol.
To myslíte vážně nebo je to vtip?
Myslíme to zcela vážně.
- Opravdu tam není nic? - Žádné pivo.
Žádný alkohol, nic.
A zbývá nám sedm dní?
- Máme... Ano, bude to sedm dní. - A je šest hodin.
Jak dlouho bude trvat, než to postavíte?
Právě teď je šest hodin a 5 minut.
Dneska to asi nedokončíme, že?
Dneska večer to hotové nebude.
Pobízeni katastrofickou situací ohledně alkoholu....
Podpora přepážky. Podpora přepážky.
...Hammond a já jsme se pohnuli o velký kus dopředu.
A pak jsme, hladoví a unavení, odešli do kempu
na další gurmánské pochoutky pana De Nira.
Tak, co byste si dali k večeři?
- Co máš? - Můžete si dát čokoládový nápoj, standardní příchuť.
- K večeři? - Nebo sušenky a ovoce?
Opět, k večeři?
Já to nevymyslel.
No, ještě tu jsou nějaké věci na kari.
- Dali byste si? - Nemám rád kari.
- Ale ty máš rád kari. - Ve skutečnosti ani moc ne.
Ty to prostě nechápeš, Hammonde.
Máš špatnou náladu, protože nejsi opilý.
Nejsem si jistý, že se to vaří takhle.
Nevaří. Dají se do vařící vody, ale mě to bylo jedno.
Proč jsi nevymyslel způsob, jak dát pánev nad oheň?
- No, já... - S troškou vody...
Kdo zapálil ten oheň – ty.
Proč jsi nedal nad oheň držák, na který by se dala pánev zavěsit?
A z čeho bych to vyrobil? Z kamení?
Prostě...
Ach, Bože.
- Je to ještě zmrzlé. - Já vím.
Nejen, že byla večeře dost hrozná,
ale byla také nudná.
O čem lidí mluví, když u večeře nepijí alkohol?
Vlastně nevím.
To je dobrá poznámka.
O Brexitu?
Pracujeme spolu už spoustu let.
A nikdy jsme neměli problém najít téma k rozhovoru.
Řekl bych, že to je částečně tím, že si nepamatujeme to, o čem jsme mluvili posledně.
- Takže o tom mluvíme znovu. - No, to je fakt.
Takže chceš říct, že se posledních pár let každou noc opakujeme...
Ano, to je možné.
Protože jsme neměli žádný alkohol, probudili jsme se ráno o 10 let mladší.
Připraven? Trochu dolů…
Hammond a May se hned dali do práce.
- Tohle je upevnění plachty. - To je ono.
O chvíli později jsem donesl vydatnou snídani -
z vody.
Zdá se, že to, co jste tady postavili, má sedadlo řidiče uprostřed.
- To má. - Ano.
- I motor je uprostřed. - Ano.
- Je to McLaren F1. - Je to McLaren...
Až na pohon všech kol.
Ale má to podobné vlastnosti jako Lamborghini.
Když na to dáme kapotu...
- Aha. - Ano, to je dobrá připomínka.
Na kapotu tu nejsou žádné díly.
Ne. Máme v plánu vyrobit kapotu ze dřeva, která nám zbylo z beden.
To je jediný materiál, který na to můžeme použít.
- Cože? Udělat kapotu z beden? - To je vše, co máme.
- Ano. - Bedny byly modré, červené a bílé?
Neříkej červené a bílé, připomíná mi to víno.
Ne, červené, bílé... Růžové je taky víno.
Pití je čiré. Jako gin.
A ten člověku prospívá. Je zdravý.
- Ano, vykonal mnoho dobrého. - Je to přírodní produkt.
James a Richard se pak dali do montování mazacích souprav.
Ano.
A protože to nevyžadovalo žádnou zvláštní šikovnost
dovolili mi, abych jim pomohl vyrobit kapotu.
- Vyrobil jsem dveře! - Ano, vyrobil. Jsou to dveře. Úžasné.
Jsem výrobce dveří!
A když se rozhodl vyrobit další...
Čtyřikrát nebo pětkrát to promáčkni a drž nohu na pedálu.
Žádné bublinky, super.
... Richard a já jsme pracovali na brzdách
světlech a střeše.
Musíme to jen natáhnout a napnout v rozích.
To nás ochrání před sluncem.
Náš plán byl dokončit auto a vyrazit brzy po obědě.
Ale ke konci dne nebyla situace vůbec dobrá.
- Všechny tyhle dráty musíme zapojit? - Ano.
Ještě nemám ani nasazená zadní světla.
To jsou kilometry drátů.
Do večera to nemáme šanci stihnout.
- Ne. - Ne.
Opět.
Phile, v tom dopise od pana Wilmana
bylo napsáno: "stovky mil do města Mörön"
Kolik stovek? Vážně...
Abych řekl pravdu, tak nemám ponětí.
Takže by to mohlo být 500 mil? (800 km)
řekl bych, že víc než to.
- Více - Cože?
Kolik z toho je po silnici, abychom se pohnuli pořádně kupředu?
- Nic. Nic z toho. - Nic?
- Nejsou tu žádné silnice? - Ne.
Ale máte off-road.
Ano, já vím. Máme ale jen...
Kolik...? Máme zásoby jen na 5 dní.
- Ano. - A to jen v případě, že zítra vyjedeme.
- Budeme muset ujet 160 km za den. - Ano.
- ...mimo silnice v té pustině... - Ano.
...jinak zahyneme hlady.
Ano – a to jen v případě, že to je 800 km. Co když to je 1000 km?
- Budeme muset ujet denně víc. - To prostě nevíme.
Jediné, co jsme věděli, bylo to, že nás čeká další noc v hotelu pana De Nira -
s dalšími výživnými příděly.
Tohle je hlavní pojistka. To se sundá z baterie, ne?
Druhý den ráno jsme vstali v 5, abychom dokončili naši práci.
Tohle jsou technické věci.
A pak, poté co jsme vyrobili 2 kufry pro naše zásoby....
Nic tu nesmí zůstat,
všechno musíme vzít s sebou.
... bylo naše auto konečně hotové.
A protože naše životy závisely na tom, abychom se nevybourali,
Jeremy a já jsme se tajně dohodli, že Hammonda nenecháme řídit.
- Tak, to bychom měli. - Jdeme na to.
Ano!
Ó můj Bože, ono opravdu funguje.
- Dobře, takže... - A Jamesi, důležitá věc.
V Mongolsku, když se vydáváš na cestu, musíš zatočit doprava.
- Cože? - To je pravda? - Ano, je to tak.
- Dělá se to tak? - Opravdu, je to zvyk.
- Cože, pokaždé? - Pokaždé, když vyjíždíš na cestu,
- zatočíš doprava... - Tak, jdeme na to.
Je to tu.
- Doprava, Jamesi! - Doprava, doprava, doprava!
- Doprava. - Musí tu být nějaká vyjetá kolej nebo tak něco.
Jamesi, jedeš doleva.
Tak moment, ta kola jsou...
- Ano? - Prostě zatoč, OK, otoč volant doleva.
A teď se rozjeď.
Řízení je obráceně, Hammonde. Co jsme to udělali?
- Jak to myslíš, obráceně? - Koukej, zatáčím doleva
Ne, nezatáčíš, jedeš rovně.
- Zatoč teda na druhou stranu. - Když zatočím na druhou stranu, tak jedu rovně.
A teď zatáčím doprava a jedu doleva. Takže potřebuju...
Co jste tady ty dva dny dělali?
Dali jsme hydraulické trubky řízení obráceně.
Ano.
Když jsme opravili tento malý problém, tak jsme vyrazili.
Opět.
Ha-ha! Funguje to! Jedeme!
Naše auto je skvělé.
Svezení je dobré.
- Není špatné, že? - Je naprosto úžasné.
- Zkusíme malý test brzd? - OK, jdeme na to.
- Tyjo! - Libí se vám to? To bylo docela dobré!
Kdokoliv je montoval, dobrá práce.
- To jsi byl ty, že? - Ne.
Ale přivlastňuji si zásluhy za dveře.
A za registrační značku.
Netušili jsme, jak daleko je město Mörön,
ani jak se tam dostaneme.
Hloupá mapa pana Wilmana ale ukazuje
že ze všeho nejdřív
musíme projet Písečnou jámou.
- Vidíte to údolí mezi horami? - Ano.
Budeme se ho držet.
Jak jsme se valili kupředu, brzy začalo být jasné,
že kdyby se Jeremyho ptali na Mongolsko
v soutěži Chcete být milionářem,
možná by na pár otázek odpověděl správně.
- Ovce. - Ovce.
Víte, jak v Mongolsku zabíjí ovce?
- Ne. - A chtěli byste to vědět?
- Otevřely se ti dveře. - Ano.
- Udělají malý zářez tady na krku. - Ano.
... prostrčí tím zářezem ruku
a chytnou aortu u srdce dokud zvíře nezemře.
V podstatě tím ovci uspí.
- Uspí? - Nejsem si jist,
že bych se cítil ospalý, kdyby mi někdo udělal díru v krku
- a zmáčkl mi srdce. - Ne.
Koukněte! Krávy!
Nebo něco jako jaci!
Věděls, Hammonde, že tu dělají vodku z jačího mléka?
Jak se dojí jak?
Po chvíli jsme začali stoupat údolím.
Jak rychle myslíš, že jedeme?
- Nemám zdání. - 30 km/h?
Tohle je ten motor, kvůli kterém zapadaly offroady,
protože měl turbo, že?
Na tento motor si lidé stěžovali, když ho výrobce použil v Defenderu.
Takže nebude mít nijak oslňující výkon, že?
Ano, ale vydrží strašně moc. Jsou to opravdu odolné motory.
- Ó, ó, ó... - Tak moment.
- Páni... - Můj Bože.
Koukněte na to.
To je ta poušť.
Je obrovská.
Ve skutečnosti to byla jen malá, odloučená část pouště Gobi.
Ale i tak to bude první skutečný test
našeho narychlo podomácku vyrobeného auta.
Tamhle je řeka.
Vidím ji.
řekl bych, že se potřebujeme dostat tam, kde jsou ti koně.
- Ten kůň... - Doslova čůrá...
Teče z něj mléko. Jak se to stalo?
Ne, to je moč.
Jo, to je v pohodě.
Tak, jedeme nahoru.
Je to tady.
Když jsme dojeli na okraj písku,
byl čas připravit se na vjezd.
Jen si vezmu svůj kompas.
Tady ho budeme potřebovat.
Takže, musím srovnat Sever a Sever, je to tak?
A pak se podívat na severovýchod.
- Takže tudy. - Ano.
Auto mělo nízké převody,
ale jeho motor byl málo výkonný,
tak jsme s Hammondem vystoupili, abychom snížili váhu -
a vyrazili zdolat naši první dunu pěšky.
Hammonde, pivo!
Ale výhled stál za tu námahu!
Ho-ho-ho.
Svatá matko...
To je nádhera. To jsem nečekal.
Koukni, je to úplný ztracený svět.
Zatímco jsme obdivovali výhled,
nejlepší off-road řidič na světě
se připravoval na svůj výjezd.
Sakra!
Bude to škoda, pokud přijde o ten výhled kvůli své neschopnosti.
- Ano. - Protože jsme už dokázali, že auto funguje.
Ano, ano, ano. Autem to není. James to kazí.
Ó....
Hammond se vydal hledat cestu, kterou by James mohl použít.
a nechal mě rozjímat nad majestátem mého okolí.
Říká se, že tohle je temné srdce Asie.
Možná proto sem nikdo nejezdí.
Chci říct, koukněte na to!
Čingischán vytvořil během 20 let největší říši, která kdy existovala.
A proč? Určitě se tu necítil stísněný.
Nechci jet do toho města.
To řekl kameraman.
Ve fotografování divočiny jsme opravdu dobří, že?
Tak, jdeme na to.
S Hammodovou pomocí se James konečně vyškrábal nahoru.
No ták, pojeď, pojeď, pojeď!
Nezastavuj, nezastavuj, nezastavuj.
Ano!
Ale od té chvíle to šlo hůř a hůř.
No ták.
- Ano. - Tohle jsem chtěl, tohle jsem chtěl.
Správně, hrab.
Ano.
Zkus to tudy.
Jamesi, zpátky.
Už zase?
- Pojede! - Ano!
Funguje to!
Nakonec jsme se po spoustě hrabání a skákání
dostali na pevnější písek.
Teď už postupujeme.
- Ano! - Trochu rovně.
- Tráva! - A je to!
Spása!
- Ó. - Docela to skáče.
Moment, zastav, zastav, zastav.
Máme problém.
Mezi námi a naším cílem je...
- Velká díra. - Útes.
Ne, je to v pohodě, Jamesi.
Je to OK? Ano, je to v pohodě.
Je to dobrý, přesně tak.
- Dobrá. - Je to skoro rovina.
Budeš v pohodě. Můžeš vyrazit.
Vy jste ale vtipálci.
Vážně legrace.
Když jsme přejeli poušť,
zastavili jsme, abychom trochu oslavovali.
Tak to bychom měli. První úspěšné překonání
velké pouště Gobi,
nebo alespoň její části, v tomhle autě.
Počkejte chvíli.
Co?
Trápí mě ten kousek řeky v dáli.
- Ano. - To je řeka, kterou jsme překročili, než jsme vjeli do Gobi.
A dostali jsme se 300 metrů
od místa, kde jsme do pouště vjeli.
Jamesi, mám špatné zprávy.
Jsme stále jižně od pouště Gobi.
Jejda.
Namísto toho, abychom poušť znovu projížděli,
rozhodli jsme se, že ji statečně objedeme.
Navrhuji přejít to, že jsme udělali katastrofální chybu
a skončili tam, odkud jsme vyjeli.
Prostě to objedeme... Jedeme na východ, Hammonde?
Ano.
Myslíš, že se to v Mongolsku počítá jako silnice?
Řekl bych, že to je silnice, ano.
Myslel bych si to...
Protože víte, kolik je dlážděných cest v celé zemi?
- Pokračuj. - Dvě.
- Nejsou tu žádné dlážděné silnice. - Mimo města
tu jsou jen dvě silnice.
Zase to skáče.
Jamesi!
Jedna z věcí, která mi dělá starosti je,
že nám tato sedadla způsobí hemeroidy.
To je velmi pravděpodobné.
- Tvrdá sedadla mohou způsobit hemeroidy? - Jo.
Kvůli natřásání. Nicméně, existuje mongolská léčba.
Zabij vlka,
odřízni mu zadek
a nastrouhej do jídla.
Nedělám...
- Opravdu? - Ano, vážně.
Myslí, že to funguje, protože vlci nikdy nemají hemeroidy.
Takže si myslí...
A myslí si to proto, že žádný vlk ještě neřekl: "Ó, moje hemeroidy!?"
"Ó, můj zadek."
Hrbol.
Jeremy nás dál udivoval znalostmi mongolských reálií...
Je známo, že jeden z Čingischánových jezdců
uměl trefit hlavu sviště
na vzdálenost 80 m, zatímco jel cvalem na koni.
...začalo se stmívat.
Ale protože jsme ujeli jen malý kousek, rozhodli jsme se pokračovat dál.
Teplota rychle klesá.
Kde máme topení?
- Žádné nemáme. - Ano.
- Ale no tak. - Můžeš za to poděkovat panu Willmanovi.
Hrbol.
Brzdy jsme neviděli, kam jedeme.
- Jste připraveni na světla? - Zapíná se to tímto? Mohlo by...
To jsou ale světla, panečku!
Umřela nám elektrika. Chcíplo nám auto.
- Máme problém. - Hlavně nepanikařit.
Nepanikařte. Ruční brzdu, prosím, pane Hammonde.
Přišli jsme kompletně o elektriku.
Takže jsme zapnuli světla...
...a pravděpodobně spálili pojistku.
Hlavní pojistka je zcela jistě odpálená.
Takže jsme ji vyměnili,
a s vypnutými světly na střeše
jsme pokračovali v cestě do studeného neznáma.
- Zazpíváme si. - Ne.
Protože jsme se zoufale snažili ujet co nejdelší vzdálenost,
postavili jsme stany až v 1 hodinu po půlnoci.
A po další studené noci plné mrazivého zoufalství
jsme přemýšleli, jak bychom udělali naše auto pohodlnějším
- Jste ztuhlí? - Bože, ano.
Mám ztuhlý krk a záda, nohy, všechno.
Vyrobíme si další dřevěnou podporu
obalenou našimi karimatkami.
A na základě včerejší zkušenosti bych si dovolil navrhnout použít zbývající molitany
na vycpávku pod zadek.
řeknu vám, na co jsem v noci myslel.
- Ano? - Měli bychom naše auto pojmenovat.
Myslel jsem na to. Napadla mě Džingiskára.
To je vážně dobrý.
- To není špatné, ne? - Jediný malý problém je v tom,
že Čingis byl tak trochu masový vrah.
- Byl docela vrahoun. - Řekl bych, že byl vrahoun zcela určitě.
Zabil 34 miliónů lidí.
Tak to auto po něm nepojmenujeme.
A je tu další problém.
- Docela rád znásilňoval. - Hodně znásilňoval.
- Byl to největší znásilňovač, který kdy žil. - Ano, to byl.
Věděli jste – a to si nevymýšlím,
že každý 200. člověk na planetě
může vystopovat svoje předky až Čingischánovi,
nebo jeho potomkům?
A jak měl čas na všechny ty války?
Musel být vakem plným spermatu od hlavy k patě.
Jak naše úpravy pokročily,
napadlo mě jméno, které se nám líbilo.
- John. - John je dobré jméno. Líbí se mi.
Je upřímné. Je nenáročné.
- Spolehliví lidé se jmenují John. - Ano.
- John Lewis. - To je spolehlivý obchod.
- Nebo ne? - Ano, je, protože se jmenuje John.
Když jsme dokončili úpravy
a John byl řádně pokřtěn,
vyrazili jsme hledat další bod naší cesty.
Vodní část.
Nicméně, Hammond nebyl spokojený.
Proč řídíš ty?
No, ty jsi řídil včera.
To teda neřídil.
- Řídil jsi včera. - Neřídil.
On si nic nepamatuje, že?
Jeho paměť... Ta tvoje paměť, Hammonde, se stává úděsnou.
Neřídil jsem. Ještě jsem tohle auto neřídil.
Abych odlákal Hammondovu pozornost,
vyprávěl jsem další drobnosti o Mongolsku.
Ve 13. století,
mohl Chán, Genghis,
posílat zprávy
z jednoho konce říše na druhý za pouhé čtyři dny.
Jeden jezdec zvládl 400 km denně.
- Cože, pomocí štafetových koní. - Jeden jezdec.
Jel cvalem naplno 40 kilometrů
A když byl asi 1,5 kilometru od další stanice s koňmi,
zatroubil na roh -
a oni mu připravili koně.
Přeskočil
z jednoho koně na druhého
a pokračoval dál -
a takhle zvládl až 400 km za den
- Takže kolik měli celkem koní? - V celé říši?
30 miliónů.
Abych zabránil Hammondově malé mysli věnovat se myšlenkám na řízení,
dali jsme mu za úkol navigaci.
A šlo mu to překvapivě dobře.
Takže máme tu dvě pohoří,
pojedeme doleva – a tam bude ta voda.
A víte co? Měl pravdu.
Vodní část
Ukázalo se, že je to řeka, kterou musíme překročit.
Nemůžu vyjet ven.
Tudy projedeme.
Ó, ano, opatrně vybírám cestu.
Nepotřebujete nízký poměr. Potřebujete někoho přesného – se zkušenostmi.
- To se nepovedlo - Bože!
Proč nám to děláš?
Zbytek dne bude naprosto k ničemu! Ty šašku!
Abychom se ujistili, že tomu tak nebude, rozdělali jsme oheň,
usušili oblečení
a znovu vyrazili do velké prázdnoty.
Po chvíli jsem si vzpomněl na další fakt o Mongolsku.
Je velké jako Španělsko, Francie, Německo Česká republika, Itálie...
- Dohromady? - ...Británie a Irsko – dohromady.
A je prázdné.
Tři miliony lidí žije na území velkém jako celá západní Evropa.
- Neuvěřitelné. - Ano.
Zatímco nás slunce jemně zahřívalo
pokračovali jsme v hledání Twin Lakes [Jezerní dvojčata]
až do chvíle, kdy se navigátor Hammond rozhodl vyjet na malý kopec,
abychom našli správný směr.
Odsud to vypadá mnohem strmější,
než to vypadalo zespodu
Je to jen malý kopec.
Po chvíli ale...
Náprava sebou mlátí.
- Náprava sebou docela dost mlátí. - Hodně zle.
- Zastav. - Jasně.
- Zastavil jsem. - Myslím, že bychom měli vystoupit.
- Proč byste měli vystoupit? - Jsem jediný, kdo řídil Johna do kopce
a říkám vám, že je to příliš prudké.
OK.
- Dáš, to, dáš to. - To je lepší.
- Ano. - Pojeď, Johne!
- Páni. - No ták.
Vyskákal na ten kopec jako králík.
To je úžasný výhled.
Ty jsi ale stroj, Johne!
Dobrá.
- Ano. - Úžasné.
John, známý horal mnoha kopců
si utřepal brzdový pedál,
ale dokázal to.
To bylo první vytančení pogem do kopce.
Díky Johnově úžasnému výkonu
jsme mohli vidět, jaká je situace.
Pěkné, Hammonde.
- Žádná jezera. - Ano, to můžeme vyloučit.
Víme, že před námi nejsou. Musí být někde jinde.
- Ano, to jsou. - Přesně.
Ne, chci říct, že jsou jinde.
Přesně, jsou támhle.
Teď už víme, kde se nacházíme.
Když jsme nalezli Jezerní dvojčata,
mohli jsme naplánovat další část naší cesty
"Pár stromů" je ne severovýchod.
A hned za nimi je "Hrbolatá louka"
Rozhodně na severovýchod.
Po příjemné cestě okolo jezer,
a projetí okolo "Pár stromů"
jsme nakonec dojeli k "Hrbolaté louce"
Což neznělo tak strašně.
- Nicméně... - Au!
Au! Au! Au! Au! Au! Au!
- Au! - Zatraceně!
- Ó.... - To jsou pořádné hrboly.
Au!
Z mapy se nedá odhadnout, jak dlouho to ještě bude trvat,
ale zdá se, že už navěky.
Hladký kousek, hladký kousek!
Pánové, užijte si tuto vzácnou chvíli.
Obávám se, že právě skončila.
Au!
- Au! - Tak to byla velká díra.
Au!
Zatraceně.
Au!
Trvá to už poctivých 35 minut.
- Au! - Ať už to skončí!
Támhle je konec, podívejte!
Vím, ale zbývá ještě nějakých 300 metrů.
Právě jsem si vykloubil pánev, pokud je to technicky možné.
A teď skočila zpátky.
Ó, Bože.
Čeká nás 800 kilometrů, dneska jsme dali stěží 160.
Ano.
Tak nějak to bude.
Nemysli na to.
Takže ještě 640 kilometrů bez spánku, bez alkoholu
a jízdy po všemožných terénech.
Zatraceně!
Ani bych tomu neříkal louka.
Myslím, že to vymyslel Čingischán pro lidi, které nenáviděl.
"Buď vám moji vojáci"
"strčí ruku do zadku a vytáhnou jím srdce,"
"nebo pojedete přes tohle."
- Přiveďte vojáky. - Ano, přiveďte vojáky.
S příchodem noci jsme vyměnili jedno nepohodlí za druhé.
Jsem zmrzlý.
- Co? - Je mi opravdu zima.
A vítr fouká tímto směrem.
Jedu mnohem rychleji, než ty včera.
Já včera neřídil!
Co to s ním je?
Bůhví, po kolika kilometrech později
jsme přijeli k dalšímu bodu na mapě.
Tohle je strašidelné tepee.
Co je to?
K něčemu to musí být.
Musí to něco znamenat, nebo ne?
Štve nás, že za normálních okolností bychom si to našli na Googlu
a pak bychom s učenými tvářemi řekli,
že to víme a povyprávěli o tom divákům.
To, co teď musím říct je:
"Nemáme tu žádný mobilní signál. Vy ano. Najděte si to."
"Tepee v Mongolsku"
Pokud by vám nevadilo si to najít,
a pak si představit, že vám tu informaci předáváme
- velmi učeným způsobem. - Já se toho ujmu.
Jamesi, to bylo fascinující.
Děkuji, že jsi mi o tom povyprávěl.
- Ó.... - Co?
Koukni na to.
To vypadá jako kost a tětiva.
- To je skutečný nástroj. - Já vím.
To je mongolský luk.
Ó....
- Nálezce si ho nechá, nebo si ho můžu vzít? - Nálezce si ho nechá.
Jen jsem se ptal.
Nevíme, co to je.
Ne. Budeme tady tábořit? Ještě je světlo.
Pojedeme ještě kousek dál?
Pojedeme ještě. Je teprve půl sedmé.
Pokud tu budeme tábořit, co budeme dělat?
Stan bude postavený v osm, oheň zapálíme v 8 deset.
- A co budeme dělat po 8:10? - No, to, co děláme normálně -
- opijeme se a zapálíme to. - Ano.
- Ale to se nestane. - Ne, to vím.
Ale nedokážu odolat...
Pojeďme daleko odsud.
Pojeďme pryč od Strašidelného tepee.
Tak jsme odjeli krásným večerem.
Až do chvíle...
- Jeremy, už řídíš 12 hodin v kuse. - Ano.
- Šlo to to fakt dobře a už musíš být vyčerpaný. - A je to tady.
- Víš, řeknu ti, proč bych nemohl. - Ano, jasně, pokračuj.
- Opravdu? - Ano.
Už to tvoje štěbetání nechci poslouchat.
- Rychle. - Opravdu? To je jsem rád.
- Děkuji. - Vážně?
On prostě nezavře pusu. "Můžu řídit? Můžu řídit?"
- Chci říct, takhle to bude fér. - "Můžu řídit? Můžu řídit?"
- postavil jsem to auto. Chci řídit. - Děkuji.
- Jednička se řadí směrem k Jamesovi. - Hohoho!
- Ó, ano. - Stop, stop, stop, stop.
Co, co?
Jen mě tak napadlo,
tohle je perfektní místo pro kempování.
- Vlastně má pravdu. - Proč se neutáboříme tady?
- Cože? - Je to prvotřídní místo na táboření.
- Podívejte na ten výhled. - Tedy, podívejte na ten výhled tam.
Ne, vážně, je to... Dokonce i ty musíš uznat, že je to perfektní místo.
Jo, chcípni ho, Hammonde. Utáboříme se tady.
Po tomto rozhodnutí jsme s Hammondem rozdělali oheň,
a pak čekali na manažera potravin a nápojů, aby předvedl svá kouzla.
- Nezabránil jsem ti v řízení. - Zabránil.
- Jak? - Najednou ses rozhodl tábořit tady.
Ale no tak, musíš uznat, že je to perfektní...
Ani ty nemůžeš na tom najít nic, co by se dalo kritizovat
a ty jsi nadšenec do kempování.
- Je to moc pěkné, jo. - Je to perfektní.
Ale spousta pěkných...
- Kluci? - Co?
Viděli jste krabice s přídělem na dnešní večer a zítřek?
Ne, to je tvoje starost.
Já vím, ale dal jsem je ráno do té krabice a zmizely.
Zbyla jen šestá noc.
Máme šestou noc
a máme soupravu na výrobu chleba, což je mouka a rýže.
Ó, ne, počkej chvíli. Kde byly ty krabice s přídělem?
No, myslel jsem, že byly v té černé krabici. Tam jsem je celou dobu měl.
- V té napravo. - Ano.
To víko skákalo nahoru a dolů, když jsi dělal tu věc s Pac-Manem.
Vsadím se, že vypadly.
No, to je opravdu dost špatné.
No, máme příděl číslo šest, což je ten na noc pozítří,
v kterém získáme rajčatovo-těstovinový salát,
thajskou kuřecí polévku, rajčatovo-těstovinový salát.
Ach ne. Omlouvám se.
Ne, je to v pořádku. Klid.
Máme dva sáčky instantní kávy
a jeden sáček smetany.
No, nemůžeš... Ne, omlouvám se, ale tomu nevěřím.
Prohledal jsem to odshora až dolů.
- Byly to takovéhle krabice? - Jo, byly to přesně takovéhle krabice.
Přivázal jsi je tam vzadu?
Protože jsem dnes odendával ty pískové ližiny.
Byly na tomhle, protože tohle všechno přišlo pryč?
- Tohle vše. - Tam jsem je nedal.
Zatraceně. Jsi si jis...
Jsem si 100% jistý.
Upřímně, díval jsem se všude.
Kdybychom byli rozumní, měli bychom, kolik nocí to je?
Odhaduje, že potřebujeme další tři noci.
A máme tři sáčky.
- Takže budeme každý mít třetinu sáčku. - Jo.
A každý sáček má, kolik, 6000 kalorií nebo tak nějak?
No, je v nich hodně potravy, protože jsou pro vojáky.
Tak co kdybychom si rozdělili jeden?
Já... Něco se objeví.
Pojďme prostě předstírat, že se to nestalo a sníst to celé.
To je má filozofie vždy.
Další ráno, po další střízlivé a bezesné noci,
bylo zřejmé, že nedostatek pití
měl na jednoho z mých kolegů zvláštní vliv.
Co děláš?
Dostal jsem nápad. Prší, jo?
Potřebujeme stěrače. Jeden tamhle nemáme.
Ta jsem přemýšlel, jak ho vyrobit. Sehnal jsem tuhle gumu.
Dám k sobě. Dva kousky dřeva.
Velký kus dřeva na zadní stranu.
Kousek struny okolo. Můžeme s ním hýbat jako se stěračem.
Co je to za kravál?
No, někdo unesl Richarda Hammonda
a nahradil ho tímto dvojníkem Richarda Hammonda,
který vstal brzy, dostal nápad,
provádí ho a jedná se o stěrač.
A ty sis včera večer půjčil mou knihu o dějinách Mongolska.
Je také velmi, velmi dobrá. Právě jsem se dostal k návštěvě mnichů,
když tam jsou poprvé a poprvé se setkávají s mongolskou kulturou,
která do té doby prostě nebyla známá.
Každopádně musím pokročit. Už to skoro mám.
Jediný malý problém, který vidím
- s novým dynamickým Richardem Hammondem... - Hmm.
...je to, že by se mu mohla vrátit paměť.
- Střízlivý Richard Hammond. - Chápu, co tím myslíš, jo.
Ehm... pojďme si to ujasnit. Kdy řídil?
- Předevčírem. - Předevčírem.
- A včera večer řídil. - No jo. Jo, OK, jo.
- Takže je řada na mně že? - Jsi na řadě, jo.
- Udělal... Opravdu vyrobil stěrač? - Jo.
A zní to, jako že bude fungovat.
Vezmeme ho zase zpět.
Pak jsme vyrazili.
A přesně o 17 sekund později
se konverzace vrátila k hlavnímu problému.
Včera večer jsem měl sen o sklence vína.
Teď se ti zdá o víně.
A můžu vám říct, že to bylo Sancerre.
Na začátku mělo ten fantastický kyselý úder,
a pak, o pár vteřin později, to mírné ohřátí na patře.
Bylo fantastické. A pak jsem se probudil a nebyla to pravda.
A skoro jsem brečel.
Víte, jak bychom tomuhle autu měli říkat místo Johna?
- Jak, Gin? - Léčebna!
Brzy se déšť změnil v přívalový.
Což znamenalo, že nastal čas vypustit vynález profesora Hammonda.
- Co to k čertu je? - Je to stěrač.
Teď ke mně.
K tobě.
Ke mně... k tobě.
Ke mně.
Hammonde, budeme muset čelit faktům.
- Ke mně. - Nefunguje to.
K tobě.
Ke mně.
Nefunguje to, že ne?
Teď už prší celkem hodně.
Co se všechno... Co se děje tady nade mnou, hele?
Nad tebou?
- Ó, jéminkote. - Jamesi, obávám se dámy a pánové,
se počůral.
- Musíme na tom zapracovat. - Musíme.
- Nemůže pršet celý den, ne? - Ano.
- Ó, ono... - Déšť před sedmou, v 11 v pohodě.
Myslím, že v Mongolsku to tak nefunguje.
To je jen v Cotswoldu.
Ó, ahoj, co je tohle?
Podívejte se na ten hřeben.
Podívejte se na ten legrační hřeben.
Narazili jsme na obrovskou geologickou jizvu...
...která běžela zdánlivě do nekonečna.
Četl jsem o tom, než jsem sem přijel.
Bývalo tu jezero velké jako tamto,
to, jak jsme u něj tábořili včera v noci, tady,
a pak, v roce 1905, došlo k zemětřesení,
skutečně katastrofickému zemětřesení.
Jezero bylo pohlceno. Prostě zmizelo
a v zemi se vytvořila prasklina dlouhá 400 km.
Ale naštěstí k tomuto obrovskému zemětřesení došlo v Mongolsku.
Takže počet obětí...
byl 15.
Zatímco mne udivovala moc planety,
profesor byl zaneprázdněn opravou a rozšířením naší střechy.
Jasně, takže když dáme tyhle dva nosníky přes...
Když ho stáhneš k sobě...
To je lepší.
Po dokončení jsme pokračovali v cestě.
A protože byla Velmi velká trhlina
jednou ze značek na naší mapě Medvídka Pú,
věděli jsme, že další na řadě je dřevěný domek.
Nepíše se, co to je za dům.
- Mohla by to být hospoda? - No...
- No, mohla by. - Přesně tak.
Nebo jen necertifikovaná.
Pokud je to hospoda, na té mapě,
je zhruba 160 km vysoká, takže ji nemineme.
Ó ne, tahle hospoda je větší, než poušť Gobi.
Jo, měli bychom si jí tedy všimnout.
Také by měla mít dostatek zásob, kterých bude potřeba.
Protože jsme nemohli mluvit jen o pití,
pokusili jsme se přijít s dalšími tématy konverzace.
Včera jsem vykadil hovno, OK?
Podíval jsem se na něj
a bylo dvoupatrové s malým kouskem nahoru
a jak jsem se na něj díval, přistála na něm moucha,
Bylo to viděl. Vypadalo to podle mne jako: "Tohle je teď můj palác."
A pak později byla ta stejná moucha u tebe ve stanu.
S vyčerpaným tématem jsme se vrátili k mému novému oblíbenému.
Nelze však upřít fakt,
že Džingischán byl největší vojenskou myslí
- kterou svět kdy viděl. - Ale naprostý bastard.
Ó, naprostý bastard.
Džingischán kdysi dobyl jedno město,
a pak tam nechal všem ženám a dětem a kočkám setnout hlavy
a udělat z nich pyramidu.
- Kočky, to je pěkný detail. - Jo.
Neměl jich dost. Potřeboval pro svou pyramidu nějakou výplň,
tak nechal setnout hlavy všem kočkám.
Vidíte, to je varování pro další město, ne?
Další město řekne: "Vzdáváme se."
"Á, pane Cháne, podívali jsme se na váš životopis a ano, město může být vaše."
- "Se vším uvnitř." - "Prosím!"
Ale neexistovala větší vojenská mysl.
Římská říše ve srovnání s Mongolskou říší
byla doslova smítkem prachu.
Jeho sahala od Žlutého moře po Dunaj.
V této chvíli byl náš rozhovor přerušen něčím veselým.
- Ó můj Bože! - Ó, ho-ho!
- A jéje. - Můžeme se na to podívat na té kameře?
Nevím, jestli ji můžeme trochu otočit.
To je naše auto s kamerami.
- Zapadlo. - Zapadlo.
- John nezapadl. John nezapadl. - Zapadli jsme? Ne.
Protože jsme potřebovali štáb, aby naše cesta byla k něčemu,
museli jsme je zachránit.
Cítíte se trochu samolibě?
- Jsem vlastně zcela plný samolibosti. - Jo.
- OK, jdeme na to. - Připravení?
Tři, dva, jedna...
Pusť tu spojku. Pusť ji.
- A jsme volní! - John to dokázal!
John uspěl!
John vytáhl masově vyráběnou Toyotu Land Cruiser
z bláta!
Tady je poselství, které vám všem sdělujeme.
Kupujte mongolské výrobky.
Jedouc na polštáři samolibosti jsme pokračovali v našem hledání
dřevěné hospody.
Brzy se z něj ale stal polštář bídy.
Ó, teď je ale zima.
Brrr-brrr-brrr.
Jak se může ta teplota tak rychle a tolik změnit?
Je to neuvěřitelné.
Je to proto, že je to vnitrozemí, že?
- Není tu žádné moře, které by ji upravovalo. - Přesně tak.
O chvíli později se naše mysl ale povznesla.
- Co je to? - Hospoda. To je ta hospoda.
To je poprvé za dva a půl dne, kdy mám v srdci naději.
- No, co si dáš? - Skotskou.
- Já bych si dal svařené víno. - Ne, brandy. Myslím, že brandy.
Co takhle likér King's Ginger?
Ó, Bože! Ano.
- Tam jsou dveře. Vpravo. - Dveře. Dveře.
Tři půllitry vaší nejlepší kořalky, prosím, pane domácí.
Zamčené?
Zavřené asi.
- Není otevřeno. - No, možná jen nemají otevřeno.
- Ahoj...mongolsky. - Ahoj.
- Ó, počkat. - Ahoj.
- Ó, ne, počkat. - Je prázdná.
- Je, že? - Nepoužívaná.
- Hlad. Teď mám hlad. - Jo.
- A vlhko. - A vlhko. Velmi vlhko.
Znáte to v jiných pořadech, kde jsou jako průzkumníci a tak?
Myslíš Beara Gryllse?
Jo, ti si nestěžují, že ne?
- Ne, nestěžují si... - Nestěžuje si.
- ...protože se vrátí do hotelu. - Jo.
"Ó, pronásleduje mne medvěd,"
což je člověk v *PÍP* medvědím převleku, a pak jde do hotelu.
My jsme na druhou stranu tak hloupí, že sedíme v podomácku vyrobeném autě,
když je 40 pod nulou bez nápojů, jídla,
a bez konce téhle cesty v dohledu.
Vlastně toho začínám mít dost.
O několik hrůzných hodin později
byly však naše mysli opět pozvednuty.
Počkejte. Je to...
To je cesta.
To je první vyrobená cesta, kterou jsme viděli.
Jediné místo, kam může vést, je Moron.
- Je to jediný cíl. - Žádný jiný není.
Proč se obtěžovat s výrobou cesty, pokud nevede do jediného města?
- Je to cesta! - Vede do Moronu!
Jsme na cestě!
Pojďme trochu zrychlit.
Dnes večer budeme v hospodě!
Dnes večer hospoda, budeme v ní hnedle.
Ó, můj Bože!
V životě jsem nebyl tak šťastný.
- Most... - Čichněte si.
Ani nemusíme klesat dolů. Je to skutečný most!
Most byl, jak se ukázalo, houpace viklavého typu.
Ale houpace viklavý bylo mírně řečeno.
Ale to nebyl pro Johna problém, protože jednoduše hopkavě přebrodil.
Je to jeho charakteristika.
- A zpět na silnici. - Funguje to.
- Jedeme. - Morone, už se blížíme!
- Poskakuje. - Ano!
Ano! Ano!
Co?
No, to bylo trochu předčasné.
Ach, proč skončila?
Důvodem konce bylo to,
že další bod na naší mapě...
...zblízka vypadal...
...naprosto neprůchodně.
Nicméně, Ijáček má rád bažinatá a smutná místa, takže...
- Jamesi, neje... Jamesi, nevjížděj tam... - Zatraceně vzdušnou čarou!
No, zvol si trasu!
Je to stejné, jako včera.
- Zpomal! - Ne tak rychle!
- Zpomal! - Uklidni se. Je to v pohodě.
Je to teréňák. Je naprosto schopný takovýchto věcí.
- No, není, že ne? Je to... - Prostě zastav, zastav, zastav.
Je hloupé sem jet.
Včera v noci a celé ráno sem natékal déšť.
Bude to absolutní bažina.
Musíme se dostat do těch hor.
- No, hele... - Najděme...
Najdeme cestu kolem. Potřebujeme vyšší půdu.
Když pojedeme kolem... Hele, když pojedeme kolem,
mohlo by to být 160 km navíc, co víme.
Cesta vede sem. Je to zřejmě směr, kterým se jede.
Nestavěli by cestu někudy, kudy by se nedalo projet.
Kam teď jdeš?
- No, mířím do hor. - Voda.
Ó, my jsme...
To je trochu bahna. Nebojte.
Jamesi!
Ne, to nepůjde.
Zabiju ho.
Ó, sakra! Pohřbil jsi ho!
S úbytkem dvou pasažérů a s uzamčenými diferenciály...
Pokračuj, Jamesi, pokračuj. Výkon, výkon, výkon!
...se John vysvobodil skokem. - Jů!
Skvělé úsilí.
Dobrá, jsi venku.
Už zbývá jen 480 km bažiny, do které jsi vjel.
Díky Mayově tvrdohlavosti
to vypadalo to, že strávíme zbytek dne pěšky.
Může to takhle vypadat celou cestu.
Šílená smrt, je to trochu...
Břeh se zhroutil.
Naštěstí přišel nový vylepšený Richard Hammond s plánem.
Jasně, to bude stačit.
Ach, *PÍP*.
Nemůžu dostat botu...
Mayi! Ztratil jsem boty!
Ha!
Co po mně chceš, než umřu na podchlazení?
Protože mám boty tamhle 1,2 m pod hladinou bažiny.
Zavěsím zvedák na tamhleto oko.
Pak na zvedák zavěsím tohle tažné lano.
Do té tuhé země tamhle udělám 10 nebo 12 kolíků,
použiji padákový postroj jako kotvu, připoutám tohle k tomu
a použiji zvedák jako naviják k navíjení ven.
Bydlím v Holland Parku, nečtu si off-road časopisy.
Oproti normálu je velmi autoritativní.
No, je střízlivý a je ve svém živlu.
Dobře.
Zkus to.
No tak, no tak!
Juchů!
Jo, ty hory jsou teď už jen 112 km daleko!
Ach, drahý Bože!
Mohli jsme najít cestu okolo.
O pár kilometrů dál se James zasekl doposud nejvíc.
Ach můj Bože.
- Ach... - To bude v pohodě, pokračuj.
Volno, volno.
To je velmi nebezpečné.
A pak, znepokojivě, požádal Hammonda, aby převzal volant.
Chceš... Počkej chvíli, ty ho skutečně necháváš řídit Johna?
No, on je... No, on je z venkova.
Musíš pamatovat na to, že to je jen jako
vyjet u Hammondova domu z garáže.
Máš tam trojku. Zkus jedničku.
Vážně, kámo, kdokoliv by si myslel, že jsi něco takového ještě neřídil.
No tak! No tak, no tak... vyjeď.
- Ach! - Všechno tam zničil.
Mapa, zničená.
Kompas, zničený. Kamery jsou zničené.
To půjde, bude to...
Ó, to by nemělo... To můžu zachránit.
A převalil ho. Jak daleko dojel?
Méně, než je jeho vlastní délka.
To je v pohodě, na tohle jsem zvyklý!
Co budeme dělat?
Už vím, proč se s tím svým panděrem prostě tamhle nepostavíš?
Mohlo by to stačit, aby se zase překlopil. Seskočíš a jsme tam, kde jsme začali.
Cože?
- Chceš abych na něj vylezl? - No, jenom tamhle.
- To je skvělý nápad. - Jsi nejtěžší.
Proto ti říkají Tlustý Auto Narovnávač.
Dobrá, jsem na něm.
Bylo to zcela předvídatelné...
- A je to. - Funguje to.
- Juchů! - Děkuji.
- Jasně, problém teď je, Jamesi... - Jo?
- ...on uvízl tam. - A ty jsi uvízl tady.
Ale když přes tebe přelezu na místo, mělo by to stačit.
Je to jako konec Loupeže po italsku.
- Jasně, já si stoupnu na pneumatiku. - Jo.
Jasně, takže Hammond vyleze ven.
- Jak vklouznu doprostřed, ty současně nastoupíš. - To je vážně chytré.
A pak může zpátky dovnitř a budeme tam všichni.
- Vylézám. - A já teď vlezu dovnitř.
- Jasně. - Jasně, startuji.
Blížím se...
- Sakra! - Ježíši!
- Kriste na... - To bylo těsné.
- Dobře, jsme venku. - A máš to.
Zastav, chci ven.
Už nechci jet ani o píď, s tebou nebo s ním.
Po takovém náročném odpoledni
jsme všichni potřebovali chvilku o samotě.
Po několika tichých hodinách
jsme zastavili na přenocování na slibně vypadajícím místě.
- Ale není, že ne? - Ne úplně.
Ale to nevadilo.
Správce potravin a nápojů se brzy dostal do akce.
Používám na rozdělání ohně tradiční metody.
A brzy bychom měli mít lahodnou rýži.
- Jak byste si ji dali, vařenou? - Jo.
- Nemáme nic k ní. - *PÍP* Au! Jak...
Co se stalo?
*PÍP* Do prdele! Co se...
Blíží se.
Svatá Máňo!
Byl to granát. Doslova granát.
Zapálil jsi plastový kryt nahoře.
Když se večeře vařila, rozhodl jsem se, že si přidělám tětivu na svůj nový luk.
Kde je můj provaz z padáku? Tady.
Ten luk, patří tímhle směrem, že jo?
Ne. Opačně.
- Takhle? - Jo.
- Takhle? -Jo.
- Ale jistě bys ho tahal... - Ne, to ho zlomí.
Protože vnější materiál funguje lépe, když se napíná.
Je to šlacha, šlachovitá.
Vnitřní materiál, kost,
funguje lépe v tlaku, když se mačká.
Je to první příklad kompozitních materiálů na světě.
Nějací mongolští bojovníci to udělali jako první.
Takže dali oba materiály dohromady,
takže kost je tlačená na vnitřní straně...
Šlacha je tažená na vnější straně,
a pak to udělá: "Pa-vžum!" A výsledkem bylo,
že mohly jejich luky být o polovinu kratší oproti luku dlouhému, a přitom stále stejně silné.
Takže mohli střílet ze sedla přes krk,
a střílíš vpravo, vlevo, nebo dozadu.
To byly tři pozice, ze kterých mohli střílet.
Znal jsem jednoho chlápka jménem Richard Hammond, který byl hloupý jako štětec.
Jak víš všechny ty věci o lucích a šípech?
Je to jen... Já...
Protože si vzpomínám na věci.
To se mi nelíbí!
Příští ráno, po snědení našeho posledního jídla,
jsme pokračovali v cestě do Moronu.
Počítali jsme, že jsme ujeli 560 km.
Ale protože naše mapka nebyla v měřítku,
netušili jsme, kolik zbývá.
Věděli jsme jen, že máme hlad a jsme unavení.
Mám neuvěřitelně bolavá ramena.
No, nemám na sobě ani kousek, který by nebolel.
Nemám ani kousek, který by byl v teple, pohodlí, suchý,
a vylučoval jsem šestý, pátý, šestý den, za sebou
na poli jako zvíře.
Ó!
- Ó, zatracený... - Má záda!
Myslím, že jsme se tam trochu vznesli.
Do prdele.
Bože, to nebylo dobré.
Ještě.... že se věci brzy zhoršily.
Ó, skvělé.
Teď už jen zlatou sprchu.
Ježíší, to je zatím nejhorší, co bylo.
Jestli je tam nahoře skála, skočím dolů.
Prostě to ukončím.
Chci sklenku vína!
Mířili jsme na další cíl na naším mapě,
což byla Spousta stromů.
A brzy jsme je našli.
Spousta stromů
- Ó, podívejte na ně. - Páni!
Páni!
Svatá matko Boží, na jakém úžasném místě jsme.
Dál jsme hledali Velkou řeku,
a abychom se lépe rozhlédli, vyjeli jsme opět výš.
No tak, Johne.
Ano, zvládneš to.
Promiň, přijde mi to celkem vtipné.
Myslím, že je to ve chvíli, kdy je šťastný.
Shora jsme žádnou řeku neviděli.
Jen další Mongolsko.
Tak jsme rozbalili mapu.
Takže, musíme se rozhodnout.
Odhaduji, že jsme tady, OK?
Protože jsme projeli Spoustu stromů,
takže jsme zhruba na konci tady toho kusu.
A musíme překročit tuhle řeku, ať se děje, co se děje.
Můžeme jet buď tudy na sever a okolo.
Což je asi trochu delší.
Nebo můžeme jet na jih.
- To je o dost delší, než tohle. - Ano.
Ale končí to v Hluboké řece zoufalství s divokou vodou a kamením.
Oni... Je to na mapě ilustrované.
- Není to... - Zdůraznili to tou malůvkou.
A pokud tam nemůžeme přes, museli bychom se vrátit a objet to.
Když pojedeme tudy, najdeme stopu.
Bokem tam bude cesta, na úbočí toho všeho.
- To údolí. - Ano, okolo...
- To je dlouhá objížďka. - Já vím, ale...
Je to delší, ale není tam tohle.
Takže jsme se dohodli, pánové.
- Míříme na sever. - Ano.
Nezajímají nás hezké věci, nezajímá nás zoufalství.
Zajímá nás víno.
- A nejjednodušší cesta je tahle. A je to. - Severní.
Nasedat.
Naše rozhodnutí přidalo cestě ještě více kilometrů.
Ale mělo to plus.
Uvidíme více této úžasně krásné země.
Mongolsko se opět změnilo.
- Co jsem nečekal, že uvidím? - Velbloudy.
Jo. Co vidím?
Ó. Borovice. Vůně. Ó!
A je to skutečná borovice, ne borovice z cínu.
- Řeknu vám, co tady budu moci udělat. - Co?
Vyrazit se svým lukem a šípem a něco chytit.
- Ha-ha-ha! - Jak to myslíš: "Ha-ha-ha!"?
- Podívejte se tam dolů. - Podívejte na rozměry toho orla na té skále!
- Svatá prostoto! - Ó Bože, ano.
Je masivní!
Bude divné jet domů,
kde se nedá prostě vyrazit jakýmkoliv směrem člověk chce.
- Chci jet tam. - Tak tam jeď.
Bude to opravdu divné.
O mnoho hodin později jsme stále ještě nezahlédli řeku.
Slyšíte, jak mi kručí v břiše?
Neslyším to přes to své, ne.
Ale pak ...
- To je ta řeka. - Cože?
To je ta řeka. Právě jsem ji viděl na úpatí těch kopců.
Neviděl, Hammonde. Vidíš řeku, Jamesi?
- Ne. - Ani já ne.
- Je to řeka ginu v jeho představách. - Zbláznil se.
- Za chvilku ji uvidíte. Na úpatí útesu. - Ach můj...
- Ó, má pravdu. - Děkuji.
Teď už jsme k ní jen museli sjet dolů.
A měl jsem jednoduchý plán.
- Proč tady nejedeme dolů? - Nevíš, co je za hranou.
- Může to být opravdu strmé a hrozné. - Mohlo by to být kolmé.
- Klídek! - Ne, neuklidňuje to.
- Jamesi, necháš ho v nízkém převodovém poměru? - Ano, nechám.
Protože pokud by teď vypadla...
Tak bychom měli problém.
Jeli bychom milionem kilometrů za hodinu ve chvíli...
Doslova milionem.
- Je to strmé, že? - Je to strmé!
Je to strmější, než jsem si myslel.
Brzy jsme to však díky mému brilantnímu plánu a řízení
zvládli!
Ó, hladký dojezd k řece.
Přeskočit ji. Rychlá večerní jízda do Moronu.
Jo, pořád tam můžeme dnes večer dojet.
Ale pak, když jsme k řece dojeli,
utopila se naše srdce v prázdných žaludcích.
Podívejte, co je na druhé straně. Tedy hele.
- Jo, je to... - Sledujte vlevo, pánové.
To je obrovský problém. No, nemůžeme se dostat ven.
- Ani se nedostaneme nahoru, upřímně řečeno. - Co budeme dělat?
Musíme ji přebrodit.
- Jde o to, že nám to zabere hodiny... - Jo.
- ... najít brod.
- Hodiny. - A pak bude tma.
- Ano. - Takže... řekni to.
Budeme... Ano, utáboříme se tu.
Ale nemáme jídlo.
Což nebyla úplná pravda.
Měli jsme mouku a balíček smetany.
Kterou jsme smíchali s ledovou vodou
a čerstvými bylinkami pro vytvoření polévky,
která byla překvapivě nechutná.
A další den ráno jsme začali hledáním
místa pro přebrodění.
Ale počkat, je to mezera?
I kdybychom ujeli 30 metrů, podívej se za ni.
Hele, musíme to otočit a zkusit jet na druhou stranu.
Počkat, počkat. Co tamhle?
To vlastně vypadá celkem dobře.
- Na druhé straně je v podstatě trávník. - Druhý břeh je fantastický.
- A v hoře je mezera. - Ale podívejte, jak je to hluboké.
- Jo, to je 3 metry hluboké. - Při brodění bychom auto utopili.
Nakonec ale po několika dalších kilometrech hledání...
Počkejte chvíli. To vypadá velmi dobře.
To je cesta ven.
A řeka je tam mělká. Vidíte?
- Kde je... - Vypadá to trochu jako dárek.
Jak hluboké si myslíme, že to je?
Je tu široká, takže tu nevyřezala hlubokou rýhu, že ne?
- Tak to funguje? - Přijměme tu myšlenku, můžeme?
- Jo, přijměme to. - Nebo tu můžeme jezdit nahoru a dolů, dokud nezemřeme.
Ježdění nahoru a dolů mám dost. Můžeme se dostat pryč, tak do toho.
Rozhodně můžeme pokračovat.
Na motoru máme šnorchlové nasávání.
Přebrodíme drink a dáme si drink.
- Pojďme na to. - Jasně.
OK, jedeme...
Ó, John se brodí.
O-hó! Páni! To je... odtok z ledovce,
a je neuvěřitelně chladný!
- Páni, to je... Ó, ne! - Ó!
- OK, Jamesi, právě mi zmrzla hvězdice. - Ó!
- Je to až k mému zadku. - Sakra!
Je to moc hluboké, je to hluboké. Zastav, zastav, Jamesi.
Zpátky, Jamesi. Prosím, zapřísahám tě.
- Myslím, že kola prokluzují. - Prokluzují.
Jo, nefunguje to.
Cítil jsem, jak jsme přejeli nějaký balvan, nebo něco takového.
- Cítil jsi to? - Ano.
Myslím, jsme vzadu zaklínění.
- Cítil jsem právě pohyb celého auta? - Ano, cítil.
- To je proudem. - Vpřed.
Dopředu nemůžeme. Jestli to bude hlubší... a tady máme centimetry,
motor bude kompletně pod vodou,
všechna elektrika pod vodou - konec.
Jediným řešením bylo couvání.
Což znamenalo, že jsme museli odblokovat zadní kola.
- Svatá prdel! - Co?
Právě jsem měl transgenderovou operaci.
- Ó! - Jsi tam v pořádku, Hammonde?
Nevylezu. Jsem z Birminghamu. S vodou to neumím.
Ten proud je vážně *PÍP* silný.
- Je to hodně hluboké. - Lidi, zase jsem cítil pohyb auta proudem.
- Odřízni dveře. - Proč?
- Odřízni dveře! - Proč odřezávat dveře?
- Pohybují s námi. - Je to jediná součást, kterou jsem namontoval já!
No, to je mi jedno, zabijí celé auto.
Jamesi, odřízni ty druhé.
Dveře jsou pryč.
Ó, skvělé! Takže jediný můj příspěvek na Johnovi
je teď na cestě do Šanghaje.
Teď jsme se ale mohli soustředit na zjištění, co nás blokuje.
Jdeme oba zároveň?
Tři, dva, jedna...
Obě zadní kola byla zaseknuta velkými kameny.
- Dá se s těmi kameny pohnout? - Ó, ano, Hammonde.
Když je na světě naléhavá situace, lidé vždy říkají:
"Vím, komu zavoláme: Jamesovi Mayovi a Jeremymu Clarksonovi."
-"Oba jsou na to dělaní." - Na ty spoléháme.
Budete muset být jako Titáni.
Říkáš, že jsi muž jako kůň. Buď tím koněm, pohni s velkým kamenem.
Máš tam neutrál? Protože se chystám potopit.
- Neutrál, nikam nepojedu. - Dobře.
- No tak, šup, co nejrychleji. - OK, odpočítávám.
Tři, dva, jedna...
*PÍP* proud mne sebral.
*PÍP* peklo!
- *PÍP* proud... - Trochu jsem s ním pohnul.
Ten proud má ale sílu. Potopil jsem se a chytil mne.
- Neboj Hammonde, všechno bude dobré. - Dobře.
- Ó, podařilo se mi to. Ó, ano! - Zvládl jsi to?
- Ano. - Dobře, uvolněme tenhle. Počkej.
- Mám ho. Myslím, že ho mám. - Máš ho?
- Hýbe se, zvládli jsme to! Máme... - Ó, ano!
- Díky za svezení, Hammonde. - Jo.
Dobře. Dvě věci.
Ta řeka je opravdu studená, a ten kousek je moc hluboký.
- Jasně. Myslím, že musíme vyzkoušet jinou trasu. - Jo, musíme.
- Rozhodně. - OK, pojďte na palubu.
Znovu jsme tam vjeli v místě, kde se řeka zdála mělčí.
Doprava. Teď.
Jo, dobrá práce, perfektní.
- Trochu se naklání. - Dobře, pokračuj, pokračuj, pokračuj.
Jo. Jasně, úhlopříčně.
Miř na ni - mezeru mezi stromy, vidíš?
Opravdu dobré. Je to dobré, je to dobré.
Pokud nebude najednou hlubší.
Ó, Kriste, znovu jsme najeli na hloubku.
Dobře, pokračuj, pokračuj, pokračuj.
Už je to cítit, je čím dál tím mělčí.
- Ach, ano! - Víte co, myslím, že to zvládneme.
- Levou ruku dolů. - Levou ruku dolů.
Skoro jsme to zvládli.
- John umí plavat. Jsem ohromený. - Juchů, Johne!
- Jsem překvapený. - Ha-ha-ha!
Jsme na cestě do města ginu.
Než jsme ale pokračovali,
museli jsme provést pár úprav.
Předtím jsme s Johnem jako s kabrioletem nejeli.
Ne. Měli bychom vysvětlit, že bez střechy jedeme,
protože ji James proměnil v kalhoty, protože jeho jsou mokré.
Hammond a já jsme proměnili jeden stan v kalhoty,
takže pokud dnes večer nedojedeme do Moronu...
Dva z nás se budou o jeden stan dělit. Vy dva budete spolu ve stanu v pohodě, že?
- Ne. - Špatně.
Teď, když byla řeka za námi, jsme museli zjistit, co leží před námi.
Což bylo nemožné.
Pane Bože. Na mapě není nic označené.
Je tam jen překročte řeku, a pak... nic.
Ne.
Proto jsme byli o pár km dál překvapení,
když jsme zjistili, že je naše cesta posetá něčím,
s čím jsme se předtím nesetkali.
Asi půl miliardou balvanů.
Ne, zastav, zastav, zastav.
Skáče, Hammonde. Což je znamení pro tebe a mě, abychom seskočili.
Hodně štěstí, kamaráde.
Zkus couvat.
Jsem pokrytý mouchami, kvůli mým oranžovým kalhotám.
Oranžové kalhoty byl špatný, špatný nápad.
Dobře, co se teď snažíme udělat,
protože je všechna váha vzadu,
tak vycouvat nahoru.
Levá ruka dolů!
Správně... Sakra!
- OK, pokračuj. Rovně zpět. - Musíš křičet!
Narovnej to. Přepínám, Hammonde.
Trochu doprava. Ach... hodně doprava.
Teď doleva, ostře vlevo.
Jakmile se svah vyrovnal,
Mohl se John otočit a čelit terénu čumákem.
A ostře vlevo.
Upřímně, už jste někdy viděli takovýhle off-road?
To je ale stroj!
To je jeho doposud nejtvrdší práce.
Nakonec pojedeš tam dolů, dolů roklí,
nahoru na druhé straně a na otevřenou louku vzadu a jsme zachráněni.
Ježíši! Jsi si tím jistý, Hammonde?
Jo! Teď trochu víc doprava.
A je to. Udržuj to vpravo.
- Hammonde, Hammonde. - Ano?
- Viděl jsi... - Ó, Bože!
Sakra! Co to bylo?
- Promiň, byli jsme tím trochu rozptýlení. - Koukali jsme na mravence.
Je tam víc mravenců, než je v Mongolsku Mongolů.
- Asi ano. - Osol to!
Dobře, jsi venku.
Nemůžu uvěřit tomu, čeho je v terénu schopný. Jsem překvapený.
Opravdu jsem nikdy neviděl
- lepší terénní auto, než tohle. - Ne, je to úžasné.
Myslím, že si jich NATO objedná 20 000, až tohle uvidí.
Na co myslíš, Hammonde?
- Na pití. - Myslím, že mne nepustí
- pasovou kontrolou, až se vrátím domů. - Nepoznají tě.
Budu o 12 kg lehčí a budu vypadat jako Jon Bon Jovi.
Zoufaleji, než předtím, jsme si přáli, aby tenhle výlet skončil.
Když se jen dostaneme... Vidíš ty stromy tam na hřebenu?
- Jo. - Uvidíme odtamtud Moron?
Uvidíme nápis: "Moron, spojený s Jeremym Clarksonem".
Brzy, s toužícími srdci,
jsme se blížili k vrcholu.
Vrcholek. Uvidíme Moron?
Vidíme Moron?
Kde je?
- Ach ne. Ne, ne. - Ježíši.
- Zatraceně! - Prosím!
Ach, můj Bože.
Zabijte mě.
Máme jen dva stany.
Nemáme jídlo.
Také nám docházelo palivo.
Ale museli jsme pokračovat v trestání se.
Až o dvě hodiny později jsme narazili
na nejkrásnější věc, jakou jsme kdy viděli.
To byla po sedmi dnech první připomínka,
že jsme v 21. století.
- Ó, můj Bože! - Ano! Nikdy jsem nebyl tak šťastný...
Ale stále jsme museli učinit kritické rozhodnutí.
- Na jednom konci... - Je Moron.
- Ano. - Otázka je:
Pojedeme vlevo... nebo pojedeme vpravo?
- Doprava. - No, proč vpravo?
Protože mám velké štěstí.
A v Mongolsku přináší jízda doprava štěstí.
- Povede to do Moronu. - Co když to vede až do nikam?
- Nepovede to do nikam. - Povede to k elektrárně.
Povede to do Ruska. K elektrárně v Rusku, to je ono.
Jeden konec má elektrárnu v Rusku.
- Druhý má gin s tonikem. - A druhý konec... jo.
Má gin s tonikem.
Rozhodli jsme se.
Držme se toho a věřme si.
Jo, jen aby bylo úplně jasno,
- pokud to bude špatně... - Zabiju se.
... budu ten, co řekne: "Říkal jsem ti doleva."
Jo, já vím. Ale já se zabiju,
takže to nevadí, protože to neuslyším.
Nemuseli jsme se však bát,
protože jen o pár km později
jsme zjistili, že v Mongolsku opravdu přináší štěstí když odbočíte vpravo.
To je nebeský pohled.
Jak daleko to myslíte je?
10 Km
- No tak, tak to pojďme skončit. - Pojďme na to.
Jo.
- Nebylo to lehké, že? - Opravdu ne.
- Bože, ne. - Opravdu ne. Myslím...
Jsem ohromený, že jsme se nezabili,
nebo vlastně jeden druhého.
Protože zatímco Mongolsko bylo...
... neustálým zdrojem divů,
skutečná námaha ho překonat
byla zdaleka
nejtěžší, nejvíc vyčerpávající
náročná cesta... jakou jsme kdy podnikli.
Podívejte!
Řekl bych, že máme stovky komponent.
Neposlali žádné pivo, nebo gin, nebo víno,
nebo alkohol jakéhokoliv druhu.
Ó!
- Bože na nebesích! - Ať už to skončí!
To jsem myslel.
Ó, Mayi!
Ztratil jsem boty!
- Můžu to zachránit. - Překlopil ho.
Brrr-brrr-brrr.
Ach.
Ó-hó, páni! Je to až k mému zadku!
*PÍP* proud mne sebral.
*PÍP* peklo.
Sakra!
Faktem ale je,
že bychom nic z toho nezvládli bez Johna.
Ne. Byl neuvěřitelný.
Je tu něco jiného, víte.
I když jsme ho postavili uprostřed pole v prachu,
byl neskutečně spolehlivý.
Jediné, co jsme na něm museli udělat,
- byla výměna pojistky, což trvalo asi 30 sekund. - Jo.
Ale poučením z toho je, pokud jedete na výpravu
a váš život naprosto závisí na vašem autě... sežeňte si Johna.
Jo.
Podívejte.
Je to... Nemůžu... Jsem tak nadšený.
- A žíznivý. - Ó, můj Bože.
Nikdy jsem nikam nechtěl tolik přijet, jako tam.
- Jedeme. Jak mineme ceduli, jsme tam. - Ó, to je ono!
Přijíždíme a jsme tady!
Jsme v Moronu!
- Ahoj, Morone, máme tě rádi! - Ahoj, Morone!
Cestujeme z daleka.
- To byla cesta! - Ano, hladkost.
To je krásné. Tyhle asfaltové radovánky se mi líbí.
- Dobře. Právě jsme splnili misi pana Wilmana. - Ano.
- Musíme pokračovat v plnění té naší. - Ano, kde je hospoda?
- Přesně tak! - Ano.
Správně, a ještě další věc.
A protože jsme splnili misi pana Wilmana, je tenhle kus pro nás.
- Jamesi, můžu ten kousek řídit? - Ani náhodou.
- Ale no tak. - Ne, vážně, Hammonde.
Ne, nestojí to za to riziko, že ho teď na konci položíš na bok.
- Jaké riziko? No, mírné. - Mohla by tam být zatáčka.
- Mohlo by tam být napsáno "Cíl." - Nebude tam zatáčka.
Ty sis užil veškerou legraci, měl jsi ty vzrušující části:
duny a hory a rokle
- a poušti, a lesy. - Jo, a teď město.
- Jamesi. - Co je?
Vážně, jen aby zmlknul,
proč ho nenecháš... jet?
- Cože, vážně? - Nech ho řídit. Zastav.
- Vážně? - Ano, upřímně.
- Dobře. - Prosím, zastav tu.
- To je tvá chyba. - Ó, ano.
Neuvěřitelné.
- Dobře, teď uvidíte řízení. - Jedeme.
- Páni! Hospoda, hospoda, hospoda! - Cože?
- Páni! - Ujel jsem jen 60 cm!
- Je zavřená. - Cože?
Je zavřená.
- Víš, že je také. - Zavřená.
A s tímto hrozným zklamáním,
je čas skončit.
Mockrát vám děkujeme za pozornost. Na shledanou!
Překlad TGTT 2019 http://topgear.sovicka.net
Překlad TGTT 2019 http://www.tgtforum.cz/