Viděli jste v první části...
Podívej na to. To je robustní vůz.
Není to velmi oblíbené auto gay komunity?
Je?
- Je to Hammond. - To je Hammond.
- To je tvé auto? - Ano, to je mé auto.
Proč je tvoje auto tam?
No, protože mne tam vysadila loď.
Dovezli ho sem, zabalili do polyethylenu,
shodili přes palubu, mne s ním. Tak to dělají.
Co na tom stojí? Global Auto...?
Jo, GAK.
Tak říkali, že se ta společnost jmenuje.
Koupil jsem ji od anglické rodiny,
která koupila dům v Toskánsku.
- Tony Blair. - Cherie Blairová. - Sting.
Každý lehký socialista z Británie
v tomhle autě seděl.
Dobře, opouštíme Cartagenu
s naším pátráním po mnoha zajímavých zvířatech na focení.
No, krevetí a lesní produkty se zřejmě, ehm... vyplatí.
- Podívejte na ty lodě. - Vím, je to úžasné, že?
Je to vidět často. Nejskromnější zboží
a přináší nesmírné bohatství.
Vypni ho!
Je to jeden z nejhloupějších kdy vyrobených kusů inženýrství, ten truck.
Dobrá, jaguáři, ty je velmi těžké zahlédnout,
a jsou velmi, velmi vzácní.
Tohle je teď opravdová džungle.
A jéje.
Myslím, že jsem právě ztratil výfuk.
Co budeme dělat?
Lidé sem mohou jezdit 40 let a jaguára nezahlédnout.
No, mohli bychom použít mé fotopasti.
- Zaparkoval tamhle. - Ano.
- Otočíme ho. - Ó, to mu zamotá hlavu.
Takže ráno přijde. Představ si jeho obličej.
Bude si myslet, že se zbláznil.
Jedna, dvě, tři. Přesun.
Jeden, dva...
Získali jsme nějaké fotky?
- Dobrá. Podívej, tady! - To je ono!
Tady má hlavu, tady má hlavu.
To je pikové eso, jaguár.
Je to Saddám Hussein.
Teď musíme jet a dostat jeho syny, Udaje... a toho druhého.
Jak se jmenoval jeho druhý syn?
Edgar.
S jaguárem v kapse
jsme měli v hledáčku příští cíl,
další vzácné a odvážné stvoření.
Medvěda brýlatého.
Musíme teď jet 320 km
najít ten druh terénu,
kde budeme schopní vyfotit
pikového krále, Edgara Husseina.
Paddingtona.
Jako pomůcku pro ubíhání času poskytl zábavu James,
snažící se předjet náklaďáky se svou litrovou Pandou.
Dobře. Ne.
Nevidí přes ně, protože má volant na správné straně.
Sakra zatraceně.
Takže musí vyjet...
...a pak přijde směšně hlučný zvuk, jak vyrazí.
Do prkýnka! No tak, auto.
Ach, můj Bože!
Ho-hó, sledování tohohle jsem si užil.
Dobrá hoši, celý den to předjíždění náklaďáků nevydržím.
Budu mít řiť na maděru.
Co je s tím chlápkem?
Nevím, co si vzal, ale lítá všude kolem.
Měl hodně krevet. Je to... idiot.
Jak den ubíhal, Trump truck potvrdil, že je obvykle spolehlivý.
Ach božínku.
Ach jo.
To není dobré.
Je to špatné.
Ach ne.
Ó Bože.
Právě mi přišla zpráva, jestli bych se nechtěl vrátit na pomoc panu Hammondovi,
ehm, opravit jeho monster truck.
Zamyslím se nad tím.
Ne, nechtěl.
Ven s tebou.
Klimatizační chladič.
Zbytečný.
Ale pořád by mohlo být i hůř.
Mohl by být tam.
Jo.
Myslím, že mu selhaly brzdy
a zavěsil tam kolo, aby necouval.
Ehm, to jste vy?
Vy?
Ehm, jo, to, jak to říkal.
Co?
OK.
Gracias.
Nakonec největší lingvista světa zprovoznil svůj vůz...
a dohonil nás.
A další ráno jsme se všichni probudili v krásném horském městě Villa de Leyva.
Proč jsi to udělal se všemi mými kalhotami?
Říkal jsi, že je ti horko.
No, teď jo.
Je nedělní ráno ve španělsky mluvící zemi.
Je 8:15 ráno.
Šance na otevřený obchod s kalhotami...?
Nulová.
Jeremy.
- Dobré ráno. - Jak se máš?
Velmi dobře. Promiň, to není...
James s Richardem mi rozstříhali kalhoty.
Proč tu proboha musím být já poznávaný?
Jakmile jsem vyřešil krizi nohavic, pokračovali jsme dál.
A nakonec jsme dorazili do oblasti brýlatého medvěda.
Dobře, poslouchejte.
- Ehm... - Ho-ho-ho-ho. - Máme hodně práce.
- Cože? - Nelíbí se mi tvé kalhoty.
No, ne, aspoň se snaží. Vynakládá úsilí.
Měl jsi do toho jít celý.
Možná nějaká hezká... Hej, jsme...
Jsme venku, pěkní chlapci.
Semiš, ale vzadu s větráním.
A ta košile. Vybral sis tu barvu.
Radili ti?
Můžeme nyní obrátit naši pozornost na medvědy, na Paddingtona?
Loupe se ti kůže.
- Měl by ses zvlhčovat. - Je to... Proč?
- Měl by ses zvlhčovat. - Měl by ses trochu zvlhčovat.
- Proč bych se měl zvlhčovat? - Protože se ti loupe kůže.
Jsi vysušený. Vypadáš jako nález v pyramidě.
Každopádně, poslouchejte, musíme obrátit naši pozornost...
Musíme obrátit pozornost...
"Podívejme se na sarkofág."
"To do britského muzea nedám."
Než být vystaven dalšímu pranýřování,
trval jsem na tom, abychom nasedli a vydali se hledat Paddingtona.
Vlastně nevím... Viděl jsem obrázek těchto medvědů,
ale vlastně nevím, jak jsou velcí. Mají 60 cm, nebo 3 m?
Prostě nevím.
Samozřejmě při přejíždění udržovat diagonalitu.
A sakra!
Ho-hó! Podívejme na tebe s kolem ve vzduchu!
Mohli bychom se pokusit, aby to vypadalo, že to není problém,
protože si dámy a pánové budou myslet, že jsme beznadějní.
Snažil jsem se vyjet ven.
Což dopadlo dobře.
- Rychlost a výkon. - Jen si vykopal jámu!
Tak jsem poprosil Hammonda o pomoc.
Ale, předvídatelně, jeho pickup si v tu chvíli usmyslel být jednokolkou.
Sakra...
Ach jo.
Takže zbývalo jediné řešení.
- Mohl bys mne vytáhnout, protože... - Ne.
Ne, jsem blízko k vyjetí / odhalení.
- No, to víme. Koupil sis Jeep. - Ano, ne, to je...
Aha, chápu.
Pokaždé když teď otevřu pusu, máte poznámku na...
Ne, je to skvělé. Je to dobré.
Jsme všichni přátelé.
Se zavěšeným lanem jsme byli připravení vyrazit.
Takže tě trochu šťouchnu.
- Bylo to jemné šťouchnutí? - Jdeme na to.
A pak je to na tobě, protože nemám na tažení váhu, OK?
Jdeme na to. Tři, dva, jedna, jeď!
Vzrušující.
Ano, pokračuj!
- Fiat Panda! - Anó! - Ano!
Jeremy Corbyn právě vytáhl Freddyho Mercuryho.
Je to setkání mozků.
Nejsem si jistý, jestli jsme v gestech s pěstmi moc dobří.
S touto kalamitou vyřešenou,
Hammond měl zase čtyřkolku a pokračovali jsme v naší misi.
Dobře.
Lov medvědů pokračuje.
Brzy však...
Ach božínku.
Co se děje, Hammonde?
Myslím, že se něco pokazilo někde v pohonu.
Budu teď muset tahat Hammonda... Ó Bože.
Dobrá, vytáhnout Hammonda.
Když byl můj pickup vytažen...
rychle jsem našel chybu.
Rozlomila se poloosa.
Ó!
Myslím, že je to teď pohon na dvě kola.
Přestože došlo k pár nehodám,
naše auta nás dokázala v pohodlí dostat na vhodné místo k pozorování medvědů.
V kufru Jeepu mám chladící box plný chutných osvěžujících nápojů.
Teplota je dokonalá.
Nejsem bez dechu. Nemusel jsem sem přijít po svých.
Nicméně, protože fotopasti zničil jaguár,
tentokrát budeme muset nasadit naši nesmírnou trpělivost.
Brzy však...
Nudím se!
- Nudím se! - Nuda.
Nudííííím!
Takže aby byl život zajímavější, pokračovali jsme dál.
Dobrá, vyjedeme výš.
Tohle je pro zavěšení Jeepu ten nejhorší terén.
Bože, chtěl bych se setkat s tím člověkem, který dal na tuhle věc tyhle velké pneumatiky.
A rád bych ho uškrtil.
Ale pořád by mohlo být i hůř.
Díra.
Ó, božínku.
Vypadá to, že to tu Jeremy Corbyn trochu nezvládá.
Ne, nějak se mu to podařilo dostat zpět na kola.
A pořád jede!
Ale pak...
Ó Bože.
Ó, počkat.
Velká díra, kluci.
- Jo, vidíš, že... - O-ho-ho.
Není to... O čem to mluvíš?
- Je obří! - Je to celkem velká díra.
- Ale prostě není, že ne? - Kromě toho, že je.
- Podívej se na její velikost. - Ačkoliv... - Podívej.
- Ne, to je... - Ne, přestaň a poslouchej odborníka.
Tohle odkopeme.
Gravitace tě vezme dolů a pak jednoduše vyjedeš na druhé straně.
Ó, profesore, jak na ty věci přicházíš?
- Ty si tam vyjeď. - Podívej na své pneumatiky.
- Jo, Hammonde, je to monster truck. - Jen dvě jsou poháněné.
- Je to monster truck! - Přejíždí auta.
Viděl jsem je to dělat v telce.
- A jsou to dvoukolky. - To vlastně jsou. Ano.
Mají pohon na dvě kola a jsou... Monster truck by to hravě zvládl.
Hammond odmítal přímou pomoc, tak jsme manuální práci zastali s Jamesem,
a odřízli hranu rokle.
Pokračujte chlapci, nakonec tu díru zaplníte.
A co tohle Hammonde? Trochu se to zlehčilo. Líbí se ti to?
Teď je to jednoduché. Projedu to s Lamborghini.
Zbavilo nás to té velké kamenné části.
Zhruba sem přijde tvé kolo.
Jo, hned před tím obřím propadákem.
Od tvé poslední nehody jsi ztratil kuráž.
Ne, tohle nevyžaduje kuráž.
Nejde to. To není to samé.
No, ale ty to dokážeš.
- Ne, nedokážu. - Dokážeš.
Ne, nedokážu.
Dobře, jde se na to.
Gravitace tě za chvilku vezme.
Ano, vím, že gravitace funguje. Znám ji.
Jdi na to a vyjeď na druhé straně.
Rychle, rychleji.
Ó Bože!
- A máš to. - Přesně jak jsem říkal.
Teď vyjeď na druhé straně.
Počkej.
Říkal jsem ti, že to nebude fungovat.
- Mám nápad. - Jaký?
- Víš o tom jako když stabilizátoru, co tam má. - Jo.
Když vezmeme z podpůrného auta pískové žebříky,
a položíme je na to, mohli bychom ho přejet.
- Nemohli bychom? - Isambard Kingdom May.
Hammonde, máme skvělý nápad.
Nevím, co chtějí udělat.
Vím jen, že to nebude fungovat.
Tohle váží tunu.
Ó, pozor na mou střechu!
Nedostane se tam.
Ó... Ne... Ne... No tak...
Ach...
Nakonec byl náš nádherný most
hotov.
A James se dobrovolně přihlásil jako první.
No tak, Hammonde, musíš být potěšen.
Ne, nejsem potěšen!
První hrdinná věc, kterou to dokázalo.
Poprvé nás nezdržuje.
Vypadá to dobře?
- Vypadá to dobře. - Ne, vypadá to směšně.
- Fungovalo to. - Ano!
- Co ty na to? - Ano!
- Hračka. - Ó, bez gest.
- Ó, ne, to neděláme, že ne, jo. - To bolelo.
Teď byla ale řada na mně
v autě, které vážilo víc než dvakrát tolik, co Panda.
Počkat, ani nevidím ty písko...
Nevidím kolej na tomhle boku.
Trošku, trošku doleva. To je ono. Dobrá, rovně.
Trošku, trošku doleva, ale opravdu trošinku.
To je dobré.
Přesně na okraji.
Teď hodně pomalu.
Trošku doleva.
- To je doprava, ty zatracenej idiote. - Doprava.
To je teď... Ó.
Stop. Stop, stop, stop.
Zastav, zastav.
Zlomí se.
To nebude fungovat.
- Cože? - Nebude to fungovat.
Ano, ale ty jsi mě zastavil
a nejde to popsat jinak,
na vršku... ...Hammondova auta.
Jo, já vím. Moc neposkakuj.
O můj truck se nebojte.
O tvůj truck se nebojíme!
Protože Hammond nechtěl pohnout prstem, ačkoliv nás do téhle šlamastyky dostal,
musel jsem zapojit štáb, aby kolejnice vyztužil.
Máme fotografování divočiny ukazovat jako jednoduché a komfortní.
Tohle nefunguje.
Vyztužení bylo na místě, nastal čas pokračovat.
Drž to na něm.
Přesně tu linku.
Ano!
Jo.
- Dobrá, jedeme dál. - Dobrá.
No, přejeli.
- Pane Bože. - Proč jsi zastavil?
Nebudeš tomu věřit.
Čemu?
Je tu řeka.
Můžeme ji přebrodit?
Ani za milion let.
Co děláte?
Je to... Hned za zatáčkou je řeka.
- Jo. - Zablokovaná.
Ale byli jste pryč...
Takže k čemu to bylo?
No, aspoň to znamenalo, že bylo tvé auto užitečné dvakrát.
- Bylo. - No, skončili jste tam, kde jste...
Nedosáhli jsme ničeho,
kromě zničení mého trucku a jeho proměny v most.
Jo, ale to jsme potřebovali, abychom se dostali zase zpátky.
- Přesně tak. - Ale kdybyste tam...
Kdybyste tam nejeli, nepotřebovali byste most, abyste se dostali zpátky, že ne?
Dokud jsme tam nedojeli, nevěděli jsme, že je tam řeka.
- A nejsou tam medvědi. - Protože nás ta debata nikam neposouvala,
vytáhli jsme nevděčného Hammonda z jeho díry
a našli jinou cestu nahoru.
Vlastně se těším na pozorování medvěda, opravdu.
Mám rád všechny medvědy, až na lední, které nesnáším.
Jsou zlí a jedí školáky.
Radostně jsme našli další vhodné místo,
kde jsem zjistil, že mám malý problém.
Pořád nejsem dost vysoko, abych viděl přes křoví.
No, s tím teď nic neuděláme.
- Cože? - Sklapni, s tím nic neuděláš.
- Kéž bych byl trochu vyšší. - Takhle vysoký jsi.
Usadili jsme se, abychom počkali.
Ale brzy...
A nevyhnutelně...
- Znuděný. - Já také.
Tohle fakt nudí.
Je to 20 minut.
- Co to... co to bylo? - Medvědí zvuky.
Pšt.
- Teď se nenudím. - To je medvěd.
- Je to medvěd, je to medvěd! - Nevidím ho.
- Je fantastický. - Je to medvěd.
- Ano, je, pohnul se. - Pšt.
- vidím mu obličej. - Ó, ano.
- Vyfotil jsem medvěda! - Pšt.
Proč nepřijde sem?
Asi protože mluvíš.
Myslím, že jsme příliš nápadní.
- Plašíme je. - Vy jo.
Tvé a jeho auto, jsou moc... světlá.
Já vím.
Hammond a May souhlasili, že je mé auto nejtišší a nejjemnější.
Takže navrhli, že bych se měl plazit vstříc
největšímu masožravému savci celé Jižní Ameriky.
Blíží se na blízko. Čas na mou velkou zbraň.
Blíží se!
Blíží se.
A pak na vrchol všeho...
Medvěd kadí v lese.
Teď už jsem viděl všechno.
Edgar Hussain je hotový.
Pikový král, vyřešeno.
Proto jsme se vrátili na cestu a pokračovali dál.
Nakonec jsme pozdě v noci dorazili do hlavního města Bogoty.
Po slušném vyspání se jsme se svolali k plánování dalšího kroku.
- Dobré ráno. - Ahoj.
Co máš s obličejem?
- Není v pořádku? - Ne.
Je jako ze špatného seriálu.
To je.
To je krutá hrubost. Každopádně poslouchejte...
Omlouvám se, jsem na chvíli fascinován.
- Poslouchejte. - Jsem zpátky.
Zatímco jsi byl dnes ráno pryč kupovat nové akční kalhoty, jak vidím,
získal jsem knihu...
Veškerá kolumbijská divočina je v této knize, jo?
Celá.
Procházel jsem ji.
- Hádejte, co tam není? - Hroch.
Takže zatím máme holuba, psa, koně...
osla.
S těmi sem prosím nechoď.
- Ehm, jaguára. - Jaguára.
- Medvěda. - Medvěda. - Ano.
Další je kondor. Kondor je další.
Je to případ... Myslím, že ano.
... na lehkou úpravu aut?
Souhlasím, to je, to je.
Myslím, že je trochu děsím.
- Mohl bych udělat pár změn. - Přemýšlím...
Víte co, mohl bych dát autu...
- Střechu. - Jo, to je dobrý nápad.
Důkazy na tvém odlupujícím se obličeji ukazují...
Pak by nevypadal jako Michael Gambon v 80. letech.
Já jsem Michael Gambon v 80. letech.
Pak jsme se vydali na nákupy v obří auto čtvrti Bogoty.
20 městských bloků plných obchodů se součástkami.
Celé, co upřímně potřebuji, abych své auto zlepšil,
je nějaký žebřík,
abych se dostal výš na fotografování,
a židli na sezení, a střechu.
Ó, zlatý prášek.
Koukni na to.
To je dokonalé.
Takže, ehm, mohu dostat 20...
...metrů?
Vingt mi...?
To není dobré znamení, že ne?
Zatímco jsme se zabývali našimi nákupy, měl jsem celkem zajímavý telefonát.
Dneska odpoledne?
Určitě. OK.
Dobře, čau.
To byli naši kolumbijští mechanici.
Navrhují, abychom dnes odpoledne zkusili něco čím se,
jak říkají, Kolumbie nejvíc proslavila.
Ano.
Je to fotbal.
Přesněji řečeno, zápas mezi naším týmem
a kolumbijskými mechaniky.
Hammond se svým zraněným kolenem nemohl hrát, a proto se prohlásil manažerem.
Takže budeme hrát v rozestavení 5-4-4?
- O tom dost pochybuji. - 5-4-3?
- Osm, devět? - 5-... Dva?
- Kolik je nás v týmu? - Osm na každé straně.
Tři. Dobře, budeme hrát
- Tak vynech pětku. - Tři... Čtyři.
Tři.
S davem přihlížejících
kteří byli v transu, hra započala.
A protože jsem byl v našem týmu největší
- ze všech úhlů pohledu – dali mě do brány.
Což šlo dobře.
Rozhodčí byl také docela drsný.
Co?
Jak jako ruka?
On přece nemá ruku!
Zápas pokračoval
několika čistými zákroky na naší straně
a dokonce jsme dali gól.
Ale moje brankářské umění nás docela sráželo
Ale no tak!
A i když jsem do toho dal všechno...
"Právě jsem vykašlal plíce."
- byl jsem nakonec vyměněn za naši ochranku ze speciální jednotek,
kterému to šlo dobře, ačkoliv měl rozostřený obličej.
- Možná bychom se teď mohli pustit do úprav našich aut, když nehrajeme. - Jasně.
Jediný problém je, že nás nikdo nenatočí,
protože všichni hrají fotbal a nevypadá to, že by chtěli skončit.
Co kdybychom potichu odešli a nechali je hrát?
- Necháme je u toho. - Ne, že bychom někomu chyběli.
Jeď, Nicku!
Druhý den ráno se naštěstí nezraněná část štábu vrátila do práce.
- Opravdu to skončilo 6:2? - Ano.
- Ano, skončilo. - Ano.
Myslím, že problém byl v tom, že nás dva vystřídali příliš brzy.
- Taky si to myslím. - Nicméně, poslouchejte...
Máme zpátky náš filmový štáb,
tak je nechme dělat to, co umí,
a pojďme se podívat na auta
- Moje auto budete muset nejdřív najít... - Kde je?
Tvoje auto vypadá jako keř v průmyslové zóně.
- Zamaskoval jsem ho. - No, natřel jsi ho.
Mám tady spouštěcí síť, která překryje okna, když se chci ukrýt.
A také má vestavěnou... no prostě se dá zvednout,
jedním z problémů byla moje malá světlá výška.
- Ano. - Cože?
Strávil jsi dva dny tím, že ses Hammondovi a mně smál, že máme zvýšená auta,
jak jsou hnusná - a teď uděláš přesně to samé.
Jinými slovy jsi říkal, že namísto "Nechám si zvýšit auto"
- platí "Nechám si zničit auto." - Ano.
- Tvoje úprava to auto zničila. - No, uvidíme.
Udělal jsem to velmi jemně.
Jak myslíš, že se Tony Blair a Gordon Sting budou cítit
když uvidí, že jsi jejich Pandu proměnil na Monster Pandu?
Velmi dobře, řekl bych. Tohle komunistické maskování.
Udělal jsem to podle obrázku ruského tanku.
Tohle je můj nápad. Megafon pro upoutání pozornosti. To dělám vždycky.
- To není k upoutání pozornosti. - Ale jo, je.
To je přístroj pro volání ptáků a zvířat.
V autě mám iPad a několik dalších tabletů,
na kterých si můžu vybrat různé zvířecí zvuky
a ty pak hrají z reproduktorů. Je to návnada.
Pojďme se podívat na Hammondovo auto, který to zcela jistě...
- Pokud ho najdete - - ...upravil jako šílenec.
Taká jsem se vydal cestou maskování,
protože moje auto je teď zelené, jak vidíte.
Opravil jsem poloosu -
což byla jediná mechanická věc, kterou jsem musel udělat,
- protože kromě toho je všechno v naprostém pořádku.
Ano, tahle konstrukce je úkryt.
Ano, je to skrýš na monster trucku.
Ta zvířata se bojí lidí - a takhle žádné lidi neuvidí.
Tohle jde všechno svěsit dolů a uvnitř mám všechno, co potřebuju,
protože často je nutné být schovaný velmi dlouho, to jsme zjistili.
Můžu vařit, jíst a zabavit se,
zatímco budu čekat na chvíli, kdy udělám fotku, která vyhraje cenu.
A můžu se otáčet o 360 stupňů.
Chápu. A protože to je tvůj úkryt,
nainstaloval jsi dovnitř dva foťáky, které míří na tebe.
Ano, to je vůbec to nejdůležitější.
Bavím se myšlenkou, že jste se vy dva - a nejde to říct jinak – blbci
rozhodli maskovat své auta proto,
aby vás zvířata neviděla.
Já už jsem předvedl, že moje auto může přijet přímo k medvědovi – a zaujmout ho.
Když mluvíme o tobě, jaké jsou tvoje úpravy?
Co to máš na zádi?
Tohle, pánové, je nůžková zvedací plošina.
- Co? - Je to nůžková plošina.
Prostě tam vlezu, vyjedu nahoru a...
Takže z tebe bude umývač oken...
Jediná věc, která mému auta chyběla, byla správná výška. A teď ji mám.
- Jak vysoko se to zvedne. - 11,5 metru.
- Opravdu? - Ano. - Prostě se to převrátí.
A proto jsem přidělal tyhle vzpěry.
Nejsou od sebe dost daleko.
- Nebo dost velké. - Vyjíždí...
Kolik to celé váží?
Přidal jsem půl tuny.
A udělal jsem ještě něco.
Přidělal jsem kyslík pro můj motor.
- Proč potřebuješ kyslík? - Protože pojedeme velmi vysoko.
- No, 11,5 metru... - Ne, 4600 metrů.
Vlastně víc. Skoro 4900 metrů.
- Opravdu? - Proč?
Kvůli kondorům. Ti jsou na obloze.
Ano, ale létají nad zemí.
Ano, ale proto, abychom je vyfotili, musíme do výšky.
Nemůžeš je dostihnout – a pak je vyfotit tváří v tvář.
Říkám ti, jestli chceme fotku kondora, musíme vysoko.
Ó, můj Bože.
- Co? - Taky jsem si toho všiml.
Co, moje střecha?
To je jediný kus látky, který byl k sehnání na výrobu střechy?
- Co je to za potisk? - To je divočina.
To je pro školky, ne?
- Chci říct... - Kámo!
Budu mít ochranu před sluncem a deštěm.
- Deštěm? - No, před sluncem mě to ochrání.
To je opravdu krásná instalace. A také kvalitní práce.
Ty jsi opravdu. Je to k ničemu.
Takže mám připravený kyslík do výšek,
- do kterých určitě vyjedeme. - Ano.
- Tohle zabrání rozpadu mého obličeje. - Nezabrání.
- A toto mi pomůže fotografovat ptáky. - Nepomůže.
Protože nám zbývalo do oblasti kondorů dalších 320 kilometrů
rozhodli jsme se okamžitě vyrazit.
? SKUPINA ROSNIČKY: Začalo pršet
? Aleluja, Začalo pršet ?
? Amen ?
? Chystám se vyrazit ven... ?
? Chystám se ven ?
? A jsem úplně promoklý ?
- To je vaše práce?? - Ano.
Považuj to za reklamu.
Reklamu na co?
Na sebe, kámo.
Musíš o sobě dát vědět.
Vypadáš strašně.
Jak to vypnu?
Návod je na obrazovce.
Je to úžasný nástroj pro seznamování.
? Matka příroda ?
? Je taky sama ?
? Vzlétla do oblak a udělala to, co musela ?
Nemůžu... Neslyším ani svoje myšlenky!
? ...všechny anděly ?
? A uspořádala nebe ?
? Aby úplně každý...... ?
Pravdou je, Jeremy, že lidé, kteří by se za tebou nikdy neotočili
se teď dívají.
Ano, omlouvám se.
Kde jsou v tomhle autě repráky?
Jsou ve dveřích!
? A teplota stoupá ?
Ne, tohle už nevydržím.
Nevím toho o technice tolik, jako vy,
ale vím jistě, že když vytrháte dostatek drátů, opravíte cokoliv.
? Dneska večer poprvé... ?
? Je asi půl jedenácté ?
Tohle je lepší.
Ve chvíli, kdy přestala hrát hudba,
jsem objevil malý problém s mojí úpravou.
Co to je? Docela to rachotí.
Nechci chválit dne před večerem, ale myslím, že moje velká kola fungují dobře.
Auto se dá řídit, nikde nic nedře.
Jede to pořád docela slušně.
Když jsme opustili Bogotu a nabrali rychlost, moje úpravy se staly ještě víc nesnesitelné.
Zpráva o situaci, která není dobrá.
Ano, sice už neslyším rachot z plošiny,
ale to jen proto, že se střecha třepe jako o život.
Řízení jde až nepříjemně lehce -
protože se auto převažuje dozadu.
Zadní pneumatiky se navíc "vůbec" nedotýkají blatníků.
Jen teď.
A teď.
V Pandě to taky nebyla žádná hitparáda.
Z auta se mi začínají ozývat divné zvuky,
tak jsem si říkal, že se o ně s vámi podělím.
Tohle je jeden z nich.
Zní to jako by se kola hýbala na osách
a začala se dotýkat blatníků.
Slyšíte to?
Abych zastavil klepání střechy, napnul jsem ji monopodem.
Což nezabralo.
Klapání, hluk pneumatik.
Klapání.
Ano, ano.
Je to špatný.
Přesto, mohlo by být hůř.
Doprčic.
Takže, tohle není dobrý.
Stalo se to, že tím, jak se auto
naklání ze strany na stranu -
se ta větší pneumatika třela o palivové potrubí,
které vede od víka až dolů k nádrži
a udělala v něm malou díru, kterou teď uniká benzín,
proto jsem se při řízení cítil trošku omámený.
Myslel jsem si, že to je nadmořskou výškou, ale byly to benzínové výpary.
Takže nádrž trošku upustím, zhruba do poloviny,
aby byla hladina pod dírou v trubce.
Opravím díru, vrátím benzín,
a nasadím zpátky původní kola.
Zatímco May dělal to, o čem před chvílí mluvil,
Hammond a já jsme nafotili pár fotek...
Ó, ano.
Mám to.
...v krajině, která byla čím dál neuvěřitelnější.
To, co mě na Kolumbii udivuje nejvíc, je její rozmanitost.
V jednu chvíli jedete Japonskem -
a vzápětí údolím v Yorkshiru.
Pak Rakousko.
A pak Kalifornie.
Největší hity světa na jednom místě.
Chci říct, proboha, koukněte na tohle!
Nakonec jsme se opět všichni spojili.
a na moje naléhání začali dlouhý výstup do skoro pěti kilometrů,
kde, jak jsem věděl, budou kondoři.
Nemůžu se dočkat, až kondora uvidím,
protože to je jedno z nejúžasnějších zvířat na světě
Jsou prostě velkolepí.
Mohou se celý den vznášet ve výšce 5,5 kilometru - a možná u toho jednou mávnou křídlem.
Jednou.
Pánové, právě se dostáváme nad výšku 3 kilometrů.
Co vaše ukazatele teploty?
Můj ukazuje vysokou teplotu. Opravdu.
Moje auto se – překvapivě – nepřehřívá
ale jde z něj pára
protože si myslím, že uzávěr úplně netěsní
a okolní tlak jde dolů.
Ano.
Proč říká "okolní tlak"?
Proč ne jen "tlak"?
Brzy jsme vjeli do mraků,
a zastavili, abychom vyfotili zvíře, o které by Amazon taky mohl mít zájem.
Kolibříky.
Bohužel, abychom nalákali tyto malé poklady,
museli jsme přijmout drastická opatření.
Víte, jak fotografové přírody vypráví o tom,
- jak udělali své fotky. - Ano.
Vsadím se, že nikdy neřekli: "A pak jsme použili purpurovou rtěnku"
Ne, to jsem nikdy neslyšel.
A také určitě neřekli, že pokud chcete kolibříky nalákat opravdu blízko,
musíte si dát do pusy plastovou kytku.
To je ale krása. Koukněte na to.
Jsou naprosto nádherní, že?
Sakra!
Musím jít dál.
Máš to?
Grandiózní.
Musím říct, že ze všech věcí, které jsme kdy dělali,
tahle patří k těm nejlepším.
- Je to nádhera. - Myslím, že to bude moje oblíbená vzpomínka.
Poté, co jsme vyfotili nejmenší ptáky na světě,
nastal čas vydat se opět na cestu vzhůru – a vyfotit ty největší.
- Cože? -Musíme ještě najít kondory, ne?
To nebyli kondoři??
Pokračovali jsme po Jeremyho cestě do nebe.
Jsme zhruba ve 3,5 kilometrech. Stále stoupáme.
Auto už rozhodně trpí.
Motor spaluje směs kyslíku a paliva, tedy především kyslíku.
Hladina kyslíku tu klesá, motor nemůže spalovat dostatek paliva
a jeho výkon postupně klesá.
Musím zařadit dvojku.
Šplhej, Pepe!
Po očku pozoruju teplotu.
Motor má opravdu těžkou práci.
Možná jsem právě překonal kritický bod,
ve kterém auto nemůže nasávat dostatek kyslíku
který by smíchalo s palivem.
A pak mu dojde šťáva.
Dobrá zpráva je, že zatímco moji kolegové malovali svoje auta,
já jsem připevnil kyslíkové nádrže.
Takže až půjde do tuhého,
prostě nakrmím kyslíkem motor – a mě.
O můj Bože.
No tak.
Hammonde, jak to jde ve tvém monster trucku?
Nic moc. Motor sípe a hodně se zahřívá.
Právě jsme překonali 4200 m
Opravdu mi dochází výkon.
Přepínám kyslík do motoru.
A je to, dvě klinutí.
Koukejte na tohle.
Zrychlení je obnoveno.
To je úžasný rozdíl.
Vedouc mé "kolegy bez dechu" jsme pokračovali ve stoupání
a brzy přijeli na sopku.
Naposledy vybouchla v 80. letech -
a zabila 25 tisíc lidí.
Nikdy jsem nejel místy, kde by bylo méně zvířat než tady.
Kondoři tu žijí, věř mi.
Loví tu v kráteru myši.
Ničíš naše auta, kyslík máš jen pro sebe a své auto
a vůbec nic nevidíme!
Zdá se, že Hammond měl pravdu, protože se žádní kondoři neobjevili.
Nic naplat, musíme výš,
abychom našli Kondora Colina.
Honem, honem, jedem, následujte mě.
To je vše, to je všechen výkon, který mám.
Nohu mám na podlaze, teplota letí vzhůru.
Právě jsem se dověděl, že jsme v 4572 metrech.
Bože, už žádný další krpál.
Ano!
Moje odvážná malá Panda jela docela dobře -
Ó, ho-ho-ho.
- dokud se nerozbila.
Doprčic!
Mám úplně mrtvou baterii.
Jamesi, pokusím se tě roztlačit.
Budu něžný.
Strč do mě nárazníkem, ne koly.
Jsem si jistý, že si to uvědomuješ.
Hammonde, promáčkl jsi mi zadní sklo.
Bůh existuje!
Vracím se zpátky, abych se pobavil.
Zpátky.
Jeden zadní nárazník
se ti uvolnil.
Můj truck umřel a vaří se.
Tomu říkám pořádný var.
Moje jediná šance byla dostat nějaký vzduch do chladiče a udržet ho tam.
Takže jsem vyrazil znovu.
Plavu popelem, to je ten problém.
Motor má teď vyšší teplotu než kdy předtím a tahle hrana se mi vůbec nelíbí.
To mi pěkně uklouzlo.
Clarksone, jak dlouho ještě pojedeme územím, kde se nedají dělat fotky?
Už moc daleko ne. Jen pár... Jen kousek.
Nemá tušení.
Pak jsem ale uviděl přesně ten typ skalního hřebenu,
na kterém se kondoři zdržují.
Ovšem abychom tam vyjeli, museli jsme sjet z cesty.
Teď těm dvěma ukážu, co umí Jeep.
Jedu, jedu.
Ne, tam se nedostanu.
To prostě nepůjde.
Je to jako jet pudrem.
Zase jsem uvízl.
No tak, Jeepe, pojeď.
Ano, ty můj krasavče.
Možná jsem se trochu přechválil.
Podívej na ty kondory!
Vidím je úplně všude.
Přiznejme si to, tohle nefunguje.
Mám úžasný nápad.
Pojeďme z toho prachu pryč a udělejme si skrýš támhle nahoře.
Ano.
Sjeli jsme z prašného úbočí,
našli pěkné pozorovací místo,
a když se mraky zvedly,
připravili jsme se k focení.
Ty sítě mají zabránit odleskům skel, které by mohly
zvířata snadno vyplašit.
Ale.
Tady na levé straně byla síť taky.
- Tak, je to připravené. - Pojedeš v tom nahoru?
A proč bych nejel?
No, o jednom důvodu bych věděl.
Vidíš tu maximální váhu.
159 kg.
- Co...? - Takže nejdeš nikam.
- No, ten foťák je docela těžký. - No, jasně, je to tím foťákem.
Čau!
Tohle je o dost výš, než to vypadalo v návodu.
Mně by se to nelíbilo.
To je opravdu strašné.
Pokračuj, dokud ten vrchní díl nevypadne.
- Proč si vy dva... - Ano?
... nesednete do svých aut?
- Ano? - OK.
Mohl bych zdůraznit jednu věc?
- Jakou? - Klíčem k úspěchu je ticho.
Souhlas.
Tohle místo vypadá slibně.
Správně.
Kde je?
Ne, ne, ne.… kousek zpátky.
Nemůžu točit zpátky, musel bych znovu dokola.
Slyším tě až sem.
Tak, přesně tam, zastav.
Mám to.
Myslím, že si uvařím kávu.
Sorry.
Pak přišel na řadu James a jeho rušení klidu.
Co to bylo?
Ptačí volání.
To je kachna!
O chvíli později se ozval mnohem horší zvuk.
Ó, Bože.
Ježíš.
Škoda, že tu nemáme nic vysokého ze železa, co by přitáhlo blesk.
Protože jsem se nechtěl usmažit, rychle jsem sjel dolů.
A všichni jsme se snažili ujet bouřce,
ale moc nám to nešlo.
Panebože!
Jsme 400 km od rovníku,
na sopce a uprostřed silného krupobití.
Kolik krup tam nahoře ještě je??
Další kroupy.
Skáčou přímo dovnitř.
Ještě, že se nám podařilo udělat ty skvělé fotky kondorů.
Koukněte na to....
Situace v Jeepu byla strašlivá.
Ó, Bože.
Ach, ach...
Led mi spadl přímo za krk.
Ó...
Právě jsem si hodil všechen led na sedadlo.
Sakra!
Richard se mnou měl soucit.
Teda...
To je hodně sněhu.
Veselá chvilka.
Bouřka naštěstí utichla,
tak jsme mohli sjet po horské cestě do blížící se tmy.
Ráno jsme se probudili v provizorním kempu na kraji města a promysleli situaci.
Co to děláš?
Říkal jsem vám, že kondoři žijí tady dole.
Žijí? Tenhle žil nahoře a pak mu selhal motor,
takže spadl dolů
Nezáleží na tom, jak se sem dostal. Faktem je,
že jsem ho vyfotil – takže máme splněno.
Tohle nemůžeš dát...
... do Amazon spořiče.
A proč ne?
No...
Ztratil trošku ze své majestátnosti.
Ale je to kondor – což znamená, že jsme s focením hotoví.
Jamesi, mám fotku kondora!
Vážně? Podařilo se ti to?
Tohle je poslední fotka. Je to kondor, je ve foťáku,
hotovo, jedeme.
Hammond se ale mýlil.
Stále nám zbývalo najít jedno zvíře.
To, které nedávalo žádný smysl.
Hroch.
Takže, poslouchejte: Tohle je město.
Já jsem novinář – a ztraceně dobrý.
Takže proč nezajdu do města
a nezkusím zjistit něco o tom příběhu s hrochem?
Můj úkryt nedopadl po té noční jízdě moc dobře.
No, to vidím. Můj foťák taky ne.
Myslím že ten správný výraz je "zamlžený"
Moje auto se v noci převrátilo.
O tom nic nevím.
Hned, jak jsme zaparkovali, jsem se vrhl na novinařinu.
Je to jako být zpátky v novinách Rotherham Advertiser.
Až na to, že tu Rotherham nic nepřipomíná.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Hroch.
Hrochas?
Děkuji.
Nikdo nic neví, nikdo nic neví.
Protože jsem vyšel novinářsky naprázdno
Promiňte...
... rozhodl jsem se, že to nakreslím.
Hroch.
- Cože? - Hroch.
Ano, kde?
Co říká? Mám tu kameramana, který umí španělsky. Kde je?
Co to znamená?
Jsou tady.
Jsou tady?
Kde jsou?
Když jsem získal informace, vrátil jsem se ke kolegům.
Nějaký posun?
Více než to.
Slyšel jsem naprosto úžasný příběh.
Podle všeho žil v Kolumbii člověk,
který měl exportní lesnickou firmu a obchodoval po celém světě.
Opravdu, opravdu úspěšnou, tak,
že si koupil pár hrochů jako domácí mazlíčky.
- Kdo to byl? - Nějaký Pablo nebo co.
Nicméně, policie ho zastřelila.
- Proč? - To nevím.
Zastřelili ho – a po jeho smrti jeho hroši utekli.
Ano? A od té doby žijí v divočině a množí se.
Takže tu jsou divocí hroši, jsou v přírodě
a já vím, kde se nacházejí -
je to pouze 120 km odsud.
- Tak jdeme na to. - Pojďme.
- Dopijte si kávu. - To je úžasné.
To jsou skvělé zprávy.
Je to jenom 120 km
vadilo by vám, kdybych si trochu upravil auto -
tím, že ho vrátím do původního stavu?
Poté, co jsme všichni odstranili úpravy na našich autech,
jsem se rozhodl, že než odjedeme,
zbývá ještě jeden malý úkol.
Půjčil jsem si něco od Hammonda, čím naštvu Maye.
Koukat se na malý Fiat Panda s logem "Volte Brexit",
je jako dát srdíčko "Miluju Mexiko" na bestii Donalda Trumpa.
Myslím tím prezidentskou limuzínu, ne...
Zbývalo nám posledních 120 z 2100 kilometrů dlouhého výletu
přes – jak se ukázalo – jednu z nejkrásnějších zemí na světě.
Pokud zkombinujete Kanadu, Rusko a Austrálii
pořád nedostanete tu rozmanitost -
krajiny, teplot a přírody,
jakou jsme viděli na této
naprosto úchvatné cestě.
Nic z toho bychom ale nezažili,
nebýt našich aut.
Rád bych vám připomněl, že tohle je malý litrový hatchback s výkonem 49 koní.
Je to skromné auto.
A přesto – jeho skromnost je vlastně jeho přednost,
protože zvládlo všechno, co obě zbývající auta.
Vyjelo stejné kopce, zvládlo stejné rozježděné cesty,
přebrodilo stejné malé řeky.
Je naprosto skvělé. Miluju ho.
Během této cesty, tým kameramanů a produkce přišel
o šest skoro nových Toyota Land Cruiserů.
Hammond ztratil poloosu.
May přišel o elektroniku a startér.
Ale tohle auto.... o nic.
Nic se nepokazilo.
Zvládlo všechno, co na něj Kolumbie naložila.
Teplotní extrémy, výškové extrémy,
cesty, o kterých byste neřekli, že se dají projet
a reakce: "No a co?"
Ano, je zoufale nepohodlné,
a pokud trefíte výmol dostatečně drsně,
projede vám páteř lebkou.
Ale – a to je mnohem důležitější:
líbilo se mi, když jsme sem přijeli a teď ho mám rád ještě víc.
Má široké srdce.
Je mi jasné, že James Bond nemá rád monster trucky.
Popravdě řečeno, nikdo v obleku asi nikdy monster truck neřídil.
Nejsou... cool.
Mohli bychom se hádat, stejně jako ti dva, že jsou kreténské a hloupé.
Nebo byste mohli tvrdit, že jsou zábavné.
Protože jsou. Jsou vyrobené proto, abyste se usmívali.
A udivuje mě, že i přes všechny úpravy,
které ho jen zhoršily -
byl moc vysoký, moc široký, příliš pomalý, přehříval se
- zvládl všechno, co zbylá dvě auta,
takže v mých očích je nejlepší -
to je můj názor.
Moje auto se zase porouchalo.
Zastavuju.
Řekl jsi právě na kameru, jak je tvůj truck skvělý?
To jsem asi řekl.
Ano.
Po chvíli byl Trump truck zpátky na cestě
a blížili jsme se ke konci naší cesty.
Tohle je oblast, kde ten obchodník žil,
A když se vydáte po jeho únikové cestě...
- Jeho co? - Únikové cestě.
Postavil ji pro případ, že by pro něj přijela policie -
a on se mohlo dostat pryč.
- Nebyla asi moc dobrá, že? - Ne, to nebyla.
Když pojedete po cestě dolů, dostanete se k bazénu, kde teď hroši žijí.
Cíl zaměřen, jdeme na to.
- Pojeďme! - Hroši!
Rychlý sjezd po cestě
k vodě, uděláme fotku hrocha.
Ano, diváci, zbývá asi kilometr do cíle
a ještě mě ten monster truck nepřejel.
Jsem naprosto nadšen.
Hammonde, vidím tě za sebou.
Vidíš ty za sebou Clarksona?
Ne, právě ho hledám.
V tuto chvíli jsme ale byli fascinování tím, co leželo před námi.
To je ten rybník.
To je rybník.
Ano.
- A jsme tady. - Cože?
Tohle vypadá jako rybník pro hrochy, že?
Kdo to dal... Kdo to dal na mé auto?
- Co? - Tu samolepku?
No, říkal jsem si, že jsi to byl ty, když jsi dělal úpravy na autě.
- Nebuď směšný. - No, byl jsem překvapený.
Na tebe je to docela silný názor...
Dal jsi to tam, když jsme tankovali, že?
- Ne, je to tam od chvíle, cos upravoval auto, - Ne, to není.
Docela to křičí. Myslím, že by to tvoji přátelé neměli vidět.
Zbývá nám ale důležitý úkol.
Raději než čekat na Jeremyho
rozhodli jsme se, že budeme připraveni
kdyby se náš poslední cíl objevil.
Hammonde...
He-he-he.
Martho Hussein, mám tě zaměřenou.
Koukej na ten velký, tlustý obličej.
Ano.
- Tak, máme to. - To je úžasné.
Hroch!
Fotky hrocha.
- Gratuluji. - Zmákli jsme to.
Mám to hotové, ale kde je...
Vím, také si dělám starosti.
No, jestli sem dorazí,
uvědomuješ si, že to bude poprvé,
ze všech našich aut a všech výletů,
kdy všechna dojela do cíle bez poruchy?
Nic se nestalo.
Myslím, že to je jediný případ.
- Auta dojela do cíle, neporouchala se. - Máš pravdu.
To je rekord.
Nemyslíš si, že spadl z toho malého mostu?
Nevím.
Předváděl se, protože už byl blízko cíle a...
- Tak moment, to je? - Ano, je to on.
Krátký moment nadšení následovaný depresí.
- Kde jsi byl? - Vítej.
Opravoval jsem foťák.
- Už ho nepotřebuješ. - Proč?
My jsme to zmákli, máme fotky hrocha. Je hotovo.
- Skončili jsme, máme to. - Ať žije hroch.
Udělali jsme fotky hrochů.
Objevili se před pár minutami.
- Takže to je konec? - To je konec. - Úkol splněn.
A natočili jsme celý speciál, aniž bychom, byť jednou, zmínili kokain.
Sakra.
Jamesi, řekli jsme si že nebudeme používat to slovo na k.
Chtěli jsme být první lidi na světě,
kteří pojedou do Kolumbie a nebudou o tom mluvit.
Omlouvám se.
Vyklouzlo mi to.
A tímto příšerným zklamáním je čas skončit.
Doufám, že se vám líbily fotky, které jsme udělali.
- Nelíbily. - No, některé jsou dobré.
- No, tak jedna nebo dvě jsou dobré. - Ne.
No, to je jedno. Uvidíme se brzy.
Na shledanou!
Překlad TGTT 2019 http://topgear.sovicka.net
Překlad TGTT 2019 http://www.tgtforum.cz/