z odposlechu přeložil eshak lujdgi@gmail.com
Takže...
Bereš si polštář?
Polštář?
Jo, polštář.
Pod zadek, aby sis nepřeseděla řiťpouch při tom dlouhém veslování.
Já si ho beru. Mám vzít i tobě?
Ne, já si polštář neberu.
Ne?
Tak si ale pak neběhej za mnou pro ten můj,
pokud si to rozmyslíš.
Ne, díky.
Nerozumím Ormovi. Myslela jsem, že těm blbým nájezdům odzvonilo.
Nájezdy jsou hlavním způsobem obživy.
Jsme přeci vikingové.
Jak ubohé, že náš hlavní způsob obživy
je bodat lidi mečem, znásilňovat a rabovat.
Smrdí to rokem 770.
Jsme v nouzi.
Vše padlo na umění. Nemáme na výběr.
A že ti to vadí.
Určitě tě přemlouvali.
Nemůžu sedět doma, zatímco jsou všichni na nájezdu.
To není... to je nečestné.
Nedělej, že je to o cti
a ne o tom, že se vážně těšíš, až s přáteli zase vyrazíš na moře.
Ať se stane cokoliv, budeš mi šíleně chybět.
- Jasně. - Jo.
Kde mám helmu?
Nenosíš pouze čapky?
Ne, mám helmu, kterou nosím v bitvě.
Co bych ještě zabalil?
Tak dlouho jsem nebyl na nájezdu, až jsem to zapomněl.
Tys už někdy byl na nájezdu?
Jo jo, párkrát.
- Ne. - Ano.
- Ne. - Ano!
Ano. Ale už dávno, takže jsi to asi zapomněla, víš.
Zapomenout pár detailů je v pohodě. Nemůžeš si pamatovat vše.
To bych si pamatovala.
Ne. Ale na tebe to tam možná tenkrát bylo příliš krvavé a brutální.
A tu informaci si schováváš tam, kam tě tvůj mozek nepustí.
- Ne. - Ale to je úplně normální mechanismus.
Víš, možná, možná bys měl zůstat doma,
když nemůžeš najít helmu.
Možná to bude lepší pro všechny.
Tady je!
- Ano. - Ano.
Napadlo tě někdy, že bych taky chtěla na nájezd?
Ty? Nájezd?
Ani nemáš ráda lodě.
Vždy říkáš, jak nesnášíš moře.
O to mi nejde, Arvide.
Bylo by milé, kdyby ses mě zeptal.
Zapojil mě.
Všiml si mě.
Jasňačka.
Tak...
Chceš jet s námi?
Ne!
Bleh.
Musíš se tu procházet s tím čůrákodelníkem?
Jak se budou cítit muži na lodi?
- Nevím. - Mrňaví.
Je to polibek smrti pro jejich sebevědomí.
Takže chceš, abych si to tedy sundala?
Ne. Co se týče mě, klidně ho nos.
Svojí sexualitou jsem si jistý.
- Dobře ty. - Ano.
Vím, že na velikosti pranic nezáleží.
Jak já říkám:
Není to o velikosti lodě, ale jak dobře se hýbe moře.
Ano. Už jsi to řekl mnohokrát.
Ano. Protože je to pravda.
Svatá pravda.
Měla bys jet aspoň jednou. Freya jede vždy a miluje to.
To se nestane.
Možná ti to objasní, co vlastně děláme.
Možná by sis toho víc vážila.
Jste vikingové. Nejjednodušší práce na světě.
Sedět na lodi a bodat lidi mečem
je to nejprostší, co může být.
- Ve skutečnosti je to náročné. - Ne.
Ano, dobří lidé!
Je čas na další nájezd.
V mé nepřítomnosti budete poslouchat nejvýše postaveného muže ve vesnici,
Rufuse.
Rufuse?!
Vždyť je to otrok!
Ano, pravda, býval otrokem,
ale teď je kreativním ředitelem
toho nejvzrušujícího projektu na téhle straně Migdardu.
Očekávám, že každý přiloží ruku k dílu,
ale pro jistotu jsem Rufusovi najal asistenta.
Sturla Kostilam.
- Možná bys chtěl něco říct? - Díky.
Jsem poctěn příležitostí vést vaši vesnici.
A díky vám všem za tento hlas důvěry.
První na programu, když mám teď funkci,
bude vyžádat si zpět moji kápi od toho, kdo ji ukradl!
Tamhleten. Tamhle.
Jo.
Ne každý mě tu dobře zná, takže mi dovolte se představit.
Jsem znám jako Rufus,
ale mé celé jméno je Rufus Theodosius Claudianus.
Jsem herec.
Učil jsem se na Škole dramatických umění v Římě.
Strávil jsem tam tři roky.
Tři fantastické roky.
Učil jsem se od těch nejlepších v oboru.
Můžu někoho zmínit.
Claudio Elo.
Flavio Piginius. Enrico Noiosos.
Tolik úžasných umělců, kteří nám předávali své vědomosti.
A za to jsem velmi vděčný.
Řekl: Máš to v sobě.
Chci vidět, co je uvnitř.
Řekl: Vidím, že jsi velký umělec.
A to pro mě byla opravdu výjimečná zkušenost.
Protože musíte tlumočit emoce, rozumíte?
Pokládat otázky.
A nechat na obecenstvu, ať si je vyloží.
Ti, co tu zůstávají, dohlédnou na to,
že vše v hlavním městě kultury jede jako po másle,
dokud se Orm a barbaři nevrátí.
Že jo, lidi?
Hej!
- Hej. - Hej.
Hej. Ano, ano. Bravo!
Bravo!
Skvěle řečeno, Rufusi.
Da kápo!
Ne. Da kápo je něco jiného.
Hej, ty.
Pomůžeš svému náčelníku?
Jen...
Výbavička.
Tříska, tříska.
Loki!
Řekni ostatním, ať jsou při vstupu opatrní.
protože teď mám velkou třísku.
Což je přinejmenším nepohodlné.
Nuže, nuže, nuže.
Čas na další nájezd.
Čas si zase zamávat tím starým mečem.
Moře dává
a moře bere.
Tentokrát moře...
Vzalo...
Můj meč.
Arvide!
Freyo!
To je co?
Ty rohy na tvé helmě.
Jsou pouhou ozdobou
nebo na ně budeš nabodávat lidi
nebo co?
Jsou nejnovější módou.
Nemůžeš se tu procházet s rohy na helmě. Vypadá to směšně.
- Bo ty jsi módní guru? - Jo, jo.
Protože pak bys určitě věděl,
že móda je o riskování,
experimentování,
troufání si být odvážný a zároveň nosit něco, v čem se cítíš pohodlně?
No, určitě bych se necítila příjemně s těmi rohy na mé helmě.
Já taky ne.
Dobře. Freyo, je vidět, že ses snažila.
Ale ty,
co je tohle?
- Cože? - Je to bez nápadu.
Je to oblečení starců.
Taková sázka na jistotu, až to bolí.
Zariskuj!
- Jasně. - Dobrá.
Helma je základní ochrana hlavy, ano?
Jo, jo.
Ale přidáním dalšího materiálu, třeba rohů,
se to stane něčím jiným. Už to není jen helma.
Je velkolepější, vypráví příběh.
A o tom móda je.
Nashle na lodi.
Můžu ti slíbit,
- že rohy na helmě nikdy nebudou in. - Ne.
- Nevypadá jako viking. - Ne.
Vypadá stabilně a bezpečně.
- Měla by být. - Ano.
Jistě bude hezky při dlouhém výletu.
Jel jsi už?
Jo, párkrát.
- Ano. - Dá se tak říct.
Ve skutečnosti jsem tohle místo držel.
Pro koho?
Někoho.
Někoho? Znám všechny tady. Koho?
Ragnare?
Co je tak zvláštního na sezení vedle něj,
že nemůžeš sedět vedle náčelníka, té nejdůležitější osoby na lodi?
Nic zvláštního. Ani trochu. Klidně tu seď.
Předpokládám, že si Ragnar může najít jiné místo na sezení.
- Já jenom, že většinou sedíme spolu. - Sedíme spolu.
Ale víš, neublíží to trochu promíchat.
Na lodi je důležité nelpět na sobě tolik.
Kdo ví, možná se vyvinou nová, silná přátelství.
Jde nám spíš o respektování pravidel držených míst.
Ne? Nevadí. Najdu si jiné místo.
- Výborně. Vyřešeno tedy. - Tedy si sedneme. Ano.
A můžeme si prostě...
Prohodit místa, jakmile budeme na moři, že?
Nebo ne.
Cože? A nebo se uvidí?
Myslím, že ses stejně chystal si velmi brzo přesednout.
Ne, myslím, že se budeme držet našich stálých míst.
- A nebo se uvidí, ne? - A nebo se rozhodneme teď.
Můžeš si opravdu namoci a rozbolet pravou stranu.
Ne, já mám polštář.
Ahoj.
Jo, jo, jo.
Takže, tohle chci, abyste postavili.
Říká se tomu nákres.
Takže, tady bude probíhat hraní.
Říká se tomu jeviště.
A diváci budou sedět na lavicích okolo, které stoupají.
- Jasně. - Jo.
Souvisí to se zvukem a akustikou z jeviště.
Takže, tyhle vrstvy naznačují, že řady jdou výš a výš.
Tohle asi budeme muset posílit několika trámy.
Ty jsi tady odborník.
Nakreslil jsem tam dva vchody. Zjisti, jestli je možné přidat další.
- Pokud možno. - Záleží na podpěrách. Něco vymyslíme.
Supr.
- Zvládnete to? - Jo. V pohodě. Bez problému.
Jo.
Prý to zvládne. Výtečně.
Pamatuj, že neakceptuji jiné než pozoruhodné výsledky.
Jsem příšerně nekompromisní.
Samo.
Paneódine.
Jsem jediný, komu se tu zvedá kufr?
Asi jo.
Co ti vadí?
Trápí mě studený pot, nevolnost, neklid,
zvracení.
Mořská nemoc.
Naprosto normální při prvním nájezdu.
Tím to nemůže být, mám za sebou spoustu nájezdů.
Víš, co je pro tebe teď klíčové?
Nesmíš se soustředit na horizont.
Jo.
- Dobře. - Jo.
A pak vypij teplé kozí mléko.
A pak si lehni doprostřed lodi.
Zavři oči...
- A tlač proti. - Jo, tlač proti
pohybu moře.
Říkám ti, tohle jediné ti pomůže.
Jo.
Dobře.
- Kozí mléko. - Jo, kozí.
Práce na hovno, co?
Jelikož jsi nám zabavil všechny nástroje, musíme rýt rukama.
No, pro naše umění musíte trpět.
Tak to je.
Pokračujte!
Jdi do píči, zkurvený otroku!
Chytrý tah.
Velmi chytrý tah.
Ukaž jim, co se stane, když budou odporovat kreativnímu řediteli.
Tak!
To se stane!
Poučte se z toho!
Poslyš.
Nechci ti kecat do práce.
Ale čekal jsem
spíš něco na úrovni facky.
Dobře.
Nebo třeba něco jako ohníček.
Příště by možná bylo lepší, kdybys třeba
se mnou zkonzultoval, než někomu rozdrtíš lebku?
Jo?
Skvěle.
Supr pokec.
Vidíš tamhletu? To je Polárka.
Té přímo pod Polárkou,
té maličké, té říkám Tečka.
Protože tak vypadá.
Takže... jak jde život v manželství?
Ale jo, jde to.
- Jo. - Jo?
Jako není to přesně, jak bych si představoval.
Děláš spoustu nudných věcí.
A... pak tu vždy jsou ty emocionální věci.
Jo?
Jo. Jakože se od vás čeká, že k sobě navzájem něco cítíte,
abyste si užívali být s tím druhým.
Takhle jsem o tom nepřemýšlela.
Já si...
Opravdu užívám, že jsem opět na nájezdu.
Není to divné, že jsme byli spolu už na tolika nájezdech
a přitom si nikdy pořádně nepopovídali?
Asi jsem se vždycky...
- Trošku styděl. Ne, ne. - Vážně?
Ano.
- Jsi stydlivka. Ano, jsi. - Ne.
- Ano.
Ahoj, všichni. Ahoj. Ahoj.
- Jak se jmenuješ? - Sebastián.
Sebastián. Pěkné jméno. Já jsem Charlie.
Mám rýmu.
Mám červený nos.
Kýchnu si.
Můj Bože.
Charlie je opravdu jediná osoba,
která dokáže ty ubohé, nemocné děti rozesmát, víš?
Je to jakoby se jejich nemoc rozplynula jako mlha po ránu.
Země!
Země na obzoru!
Vstávejte!
Země na obzoru!
Je opravdovým požehnáním naší komunitě.
Vrátíte se zítra?
Jistěže.
I přesto, že mám práci ve zvířecím útulku jako dobrovolník,
budu tu každičký den.
Skvěle.
Víte, ty děti vás opravdu zbožňují.
A já je.
Ale dnes je velký den.
A oslavuji konec sbírky, kterou jsem organizoval.
Konečně máme dost peněz, abychom postavili pořádnou nemocnici
pro tyhle ubohé děti.
Charlie! Víte, já nerada hodnotím lidi, ale
vy jste ten nejlepší člověk, kterého znám.
Dost možná jste ten nejlepší člověk v celé Británii.
Vy... děkuji mnohokrát, jste velmi milá. Díky.
Jen dělám, co můžu.
- Nashle. - Žehnej Bůh.
Nedávejte najevo strach.
Pamatujte. Není nic rajcovnějšího než sebevědomí.
Je to tvůj manžel.
No, ale je to i tvůj náčelník.
Jo, ale nemělo by se ti to počítat dvojnásob? Manžel a náčelník?
Arvide. Ty jsi tak nějak vůdce válečníků.
Neměl by ses o to postarat?
Ani nápad. Já ho zachraňovat nebudu. To není moje práce.
Díky, že jste se tu sešli při téhle úžasné příležitosti.
Mé srdce je tak plné.
Začalo to jako sen.
Udělat svět lepším místem pro ty méně šťastné.
A u Boha a Ducha svatého, myslím, že jsme to zvládli!
Orme!
- Na děti. - Na děti.
Společně
jsme vybrali více peněz,
než jsme kdy snili.
- Nejen na vybudování nemocnice, - Charlie?
kterou ty děti potřebují.
Ale také zajistí
neocenitelné vzdělání.
- Samozřejmě bych to nezvládl - Prosím, Charlie?
bez vás.
Vy jste ta opora toho,
co jsem kdy udělal.
Co je?
Heh?
- Kde je amfiteátr? - Tady.
Jedinou nevyřešenou věcí je opona. Ale myslím, že pro to mám řešení.
Dobrá.
Použijeme část chňapky.
Dá to tomu váhu a jakýsi vzor. To bude hustý, nemyslíš?
- Jo, hustý. - Že jo?
Dnes musí být vše moderní,
ale stará, dobrá chňapka je perfektní. Ještěže se ti to líbí.
A kde si představuješ, že na tom jevišti budou stát herci?
Kde si představuješ, že si diváci sednou?
Já ne... to budeme muset pořešit.
Ale určitě to zjistíme, až to vyzkoušíme.
Řeknu to takhle. Kolik znáš lidí,
kteří se vejdou na tyhle lavičky?
Kolik pidilidiček
znáš?
Kteří se vejdou na tyhle lavičky?
No jistě.
Ty nákresy měly pouze znázornit, jak to má vypadat.
- Ano! - Hopla.
Paneódine.
Moje chyba.
Tu facku naprosto chápu.
Ještě!
Dost, dost, dost, dost, dost, dost!
Co si, u Helheimu, myslíte, že děláte?
My se tady... jen...
Ta patří mně.
Bojuj, Orme!
Máš na to!
Bojuj, Orme!
Bojuj!
Máš na to!
Jsi borec!
No tak, Orme!
Orme.
Byla silná. A rychlá.
Jako lasička.
Freyo?
Takže.
Nejenže naši nepřátelé byli neozbrojeni,
ale ještě nám připravili kořist do truhly,
uvařili jídlo a prostřeli stůl.
U Thóra, tyhle nájezdy jsou brnkačka.
Tohle jenom dokazuje, že bohové schvalují naše živobytí.
Tempíčko!
Budujeme tu kulturní pevnost!
Neočekávám nic než dokonalost!
Vidláci.
Šup šup!
Heleme se.
Sedíš si a jednoduše si pracuješ.
Je to pěkné, že?
Hm.
Co myslíš?
Myslím, že je to docela dobré.
Docela dobré?
A tobě docela dobré stačí?
To každému tady stačí docela dobré?
Co tobě?
Ano, je to hezké.
Víš, co si myslím?
Myslím si tohle.
Ještě.
Šup.
Rufusi! Strávila jsem nad tím víc než týden.
Jo.
A to mě děsí.
Vykuř mi prdel.
Prosím?
Vypilujme to.
Dobře. Výborně.
Hnusný kýbl.
A komu tím prospěješ?
No, musíme si vytyčit nějakou normu.
V Norheimu budou ohromující i kýble.
Podle detailů nás budou hodnotit.
Nechci nijak přerušovat tady pana kreativního ředitele,
ale spousta lidí dumá nad tím, kdy dostaneme zaplaceno?
Za tu práci, co děláme?
Já u sebe nemám jediný dinár, nebo jakou měnu tu vlastně používáte.
A řekl jsem vám, že dostanete zaplaceno,
až se Orm vrátí z nájezdu.
Takže nepruďte!
Tak doufejme, že se neztratí na moři nebo tak něco.
- Pro tvé dobro. - Co tím myslíš?
Já jenom, že lidi půjdou za tebou pro peníze
a hladovějící lidi mají sklony být trochu
podráždění. Ale co já o tom vím, že?
Tak jako tak, já mám tady Kostilama, takže mě to až tak netrápí.
Jdeme.
Pojď.
Stůj! Kam to jdeš?
Nedošly ti peníze?
Jo.
Nepracuji bez výplaty.
Výplaty?
Jsou snad peníze a výplata pro tebe důležitější než uskutečnění mé vize?
Jo.
To nemyslíš vážně.
Podívej se mi do očí a řekni to.
Peníze jsou důležitější než uskutečnění tvé vize.
V tom případě jsi na špatné adrese!
Zvládnu to úplně v pohodě i sám.
Možná ještě líp!