Nováčci, poslouchejte. Věnujte mi pozornost-
Než cokoliv řekneš, dovol mi upozornit,
že nám už přes 12 hodin nebyla podána voda.
To je vtip.
Vodu dostanete později.
- Nejprve praktické informace. - Díky.
Brzy dorazíme domů.
A bude to pro vás nová zkušenost.
Nikdo z vás ještě v Norsku nebyl.
Tys byl?
Ne, nebyl jsem tam.
Ale mám tam příbuzné, takže znám váš jazyk.
To je terno.
Takže si rozumíme.
Ano. Náhodou, mám extrémně dobré ucho na jazyky.
Jakože prvotřídní. Světová třída.
Úžasné.
Nuže, je čas na Attestupu.
Kdo chce jít první?
Bjorne, ty jsi nejstarší. Možná bys měl skočit první.
No, jestli chce jít někdo jiný jako první, nemám s tím problém.
Má to nutkání někdo jiný?
- Ne. Ne, ne. - V pohodě, do toho.
Dobře, takže když nikdo nechce skočit, jdu do toho.
Je to věc cti, že ano?
Je to ta nejčestnější věc, jakou můžeš udělat.
- Čest je opravdu důležitá. - Ano.
Můžete jenom trochu uhnout, ať má Bjorn místo.
- Uvidíme se na druhé straně. - Jo. Měj se.
Do Valhally!
Páni.
Každopádně očekávejte, že tady se tvrdě dře,
ale jsem si jistý, že se naučíte spoustu nového
a užijete si to. Můžu vám zaručit, že si uděláte pár nových přátel.
- Sím! - Ano, otázka?
Jaký je plat? Je dobrý?
Žádný plat.
- Žádný plat? - Ne.
Nechci si stěžovat, ale mám pocit, že informační tok
na téhle lodi je dost namátkový.
To si absolutně nezasloužíme, když se tu mačkáme jako sardinky.
Až do včerejška jsem ani nevěděl, že plujeme do Norska.
- Myslíš, že tu informace tečou na prd? - Ano.
- Tak pro tebe nějakou informaci mám. - No konečně.
Viděli jste to? Viděli jste to všichni?
S mým nosem je něco vážně v nepořádku.
Bolí to.
Nebylo to trochu moc?
Ne, jsi náčelník.
Když velíš, máš být takový...
Krapet bláznivý.
Tenhle styl vedení založený na strachu vážně není pro mě.
Není to ono.
Dosvědčíš mi to?
Oddvare, třeba bys teď chtěl jít ty?
Přemýšlím, co nejhoršího se mi může stát,
když nespáchám Attestupu.
Chápej, co je horšího než být napadrť?
Já nevím. Prostě mi přikázali vás sem vzít.
Vy máte skočit a pomoci vaší rodině od toho břemena,
kterým je živit vás ve stáří.
Jo, ale mně je teprve 47 let.
To není zas tak moc.
Tohle prostě vynechám.
- Dobrá. - Jo.
- Dobře. - Taky neskočím.
Není to pro mě.
Někdo další?
Chce skočit?
- No tak, chlapi. - Není to vůbec lákavé.
Dobrá. Já jsem jen otrok, do ničeho vás nutit nemůžu. Ale...
Správně.
Můžete se jenom držet dál od Norheimu?
Aby se lidé nedozvěděli, že jste nespáchali Attestupu?
Samo. Bez problému.
Nikdy nás už neuvidíš.
Skvěle. Díky. Báječné.
Mějte se!
- Nemůžu říct, že bych se těšil domů. - Ne?
Vždycky jsem se soustředil jenom na drancování a pustošení a tak dále.
Zatímco ostatní chlapi se usadili, mají ženy, děti, farmy a tak.
Cítím se tak trochu osamělý.
Jo, ale to je taky dobré, ne?
Dělat, cokoliv se ti zlíbí, cokoliv chceš,
bez nutnosti plánovat to tři úplňky dopředu?
Žiji ve stanu.
Moje jediné oblečení mám teď na sobě.
Cítím se trochu žalostně.
Pak s tím musíme něco udělat.
Muž jako ty by neměl být sám, pokud nechce.
Máš toho tolik, co nabídnout.
Ne, tolik ne.
Myslím, že mě něco napadlo.
Vážně?
Plán tak bláznivý, že by mohl fungovat.
Páni.
z odposlechu přeložil eshak lujdgi@gmail.com
Aha, to jsi ty.
- Jak to šlo? - Ty pány už neuvidíte,
takže skvěle.
- Dobře, dobře. - Orme?
Co to je?
Takže ty drby jsou pravda? Poslal jsi starce z vesnice na smrt?
Spáchali Attestupu.
Konečně jsi dostal šanci vést tuhle vesnici.
A výsledkem je, že lidé jsou nuceni se zabít, protože nemáme žádné jídlo.
Co to je za vedení?
- Máš ze sebe radost? - Ano, věci do sebe začínají zapadat.
- Já ne. - Takže se shodneme, že se neshodneme.
Což jsem se teď rozhodl začít říkat.
Náčelník Olav a jeho muži se měli vrátit už před měsícem.
Je vážně zvláštní, že jsi neudělal nic, abys je dostal domů.
Tohle musí rozhodnout Ódin a ostatní bohové.
Co mám asi tak dělat?
Mohli jsme alespoň obětovat nějaké otroky.
Snaž se být trochu vynalézavý.
Obětovat? Ne, ne.
To není dobrý nápad. Všechen ten křik
a rozruch...
Na té lodi je i tvá žena. Určitě se k smrti bojíš.
Ne. Ano. K smrti se bojím. O Freyu.
Kdyby se nevrátili domů, bylo by to ohromné neštěstí.
Zůstala by mi tahle trvalá zodpovědnost a tak.
- A byl bys náčelník. - Ano.
Tvůj velký sen?
Ne, ne, ne, ne. Jsem následník trůnu,
ale není to jako můj sen.
To bych neřekl.
Dobře, takže obětujeme nějaké otroky, ano?
- Nemyslím si. - Lidé po tom volají.
Vážně?
Uděláme to.
Ano. Ale pak tedy ze své pozice rozhodnu a řeknu, že to uděláme.
Skvěle. Pojď.
Ódine! Přijmi naši druhou oběť!
Ódine! Přijmi naši třetí oběť!
Přiveď naše muže domů!
- Počkejte chviličku. - Ano?
Nechci vám mařit plány nebo tak,
ale jste si stoprocentně jistá, že je nutné mě obětovat?
Ano.
Rituální oběť není zrovna dokonalá věda,
ale z tohohle mám dobrý pocit.
Dobře, dobře.
Já jenom, že už jste obětovala dva otroky.
Nebojíte se, že si bozi budou myslet, že se snažíte až moc?
Že už je to moc?
Líbí se mi, jak přemýšlíš.
Nechápej mě špatně. Podle mě je skvělé, že jako otrok se snažíš zapojit.
- Díky. - Ale jestli ti to nevadí, pokračujeme.
Samozřejmě. Jen mě napadlo to zmínit.
Nemá smysl toho pak litovat.
Chápejte, obětování se už se nedá vrátit, že?
Dobrá.
Loď!
Vrací se!
Děkuji, Ódine. Děkuji.
No vidíte to.
Dvě oběti stačily.
Poznamenejte si to.
Ahoj, Freyo.
Nemůžeš alespoň předstírat, že mě ráda vidíš? Tohle je ostuda.
Je to trochu trapné.
Svatý Loki, rád tě vidím, bratře!
Pěkně ses opálil.
- Orme. - Ahoj.
Tak povídejte. Kde jste byli, co jste dělali?
Nějaké zajímavé historky, nějaké výjimečné chvíle?
Spousta výjimečných chvil.
Nebylo by fér k ostatním chvílím, kdybychom mluvili jenom o jedné.
- Protože všechny byly úžasné. - Páni.
Od příjezdu až do odjezdu
to byla řada sladkých chvil, jedna za druhou.
Spousta profesních vtipů, víš,
ty bys stejně nepochopil.
Příště prostě musím s vámi.
To ty moje záda. Ale už je to lepší.
- O dost lepší. - Jo. Měl bys být hrdý na svojí ženu.
Freya se do toho drancování opřela na sto procent.
Dokonce se zúčastnila spousty znásilňování.
Osedlala si fakt spoustu mnichů.
Vůbec jsem to nečekal.
Úplně mě rozhodilo, když jsem ji viděl na mnichovi
- sténat a vzdychat. - Přestaň.
To jsi dělala, Freyo?
Samozřejmě. To se tak dělává, když drancuješ.
A nebylo to už trochu moc?
Jestli to nebylo moc? Jo, možná, ale...
Kdyby ses zúčastnil nájezdu, pochopil bys, jak svět funguje.
Když už o tom mluvíme, jdete dnes na oslavu?
Jasně, jako všichni.
Co si takhle nejdřív dát pár vlažných rohů medoviny u nás?
No, vlastně, spousta z nás na lodi
- se rozhodla sejít před oslavou. - Jo.
Připijeme medovinou na naše padlé druhy.
- Zavzpomínáme si. - Zavzpomínáte si?
Vždyť jste teď dorazili domů.
Taky nebudeme vzpomínat na konec cesty.
Budeme vzpomínat na příjezd,
na první vydrancovaný klášter.
Chápu. Ale neublíží, budu-li muškou na zdi?
Můžu si přinést i vlastní židli, když podle vás nikdy není místo.
Jo. Jo, jo.
Myslím, že by bylo dost přelidněno,
kdyby si lidi začali nosit vlastní židle, Orme.
Ano, ano, ne, ale chápu. Ale můžu, můžu stát venku
a kecat s lidmi, kteří půjdou na záchod a tak podobně. To by bylo v pohodě, ne?
Myslím, že někdo říkal: Raz, dva, tři, paří jenom bratři?
- Jo. - Jo, jo. Ragnar říkal.
Ale to není vyryto do kamene, ne?
Kámen nekámen, musíš to respektovat.
Jinak je to nemá smysl.
Celý rým by přišel o své kouzlo.
Stal by se jenom prázdným pořekadlem.
Aha?
Ale víš ty co, Orme?
Později se sejdeme ve Velké síni.
- Jo. - Správně.
- Později? - Ano.
Po...
Dobrá.
Haló? Jeden problémek.
- Ano? - Na lodi jsem měl s sebou kápi.
Vlastně je to spíš takový plášť, akorát bez knoflíků.
Každopádně jsem ho dal jednomu tvému kolegovi,
který ho slíbil vrátit, až dorazíme do cíle.
Takže by ses mohl třeba poptat po okolí?
Nebo?
Ne.
Pojď sem.
Ne? Hele, tamhle je! Tamhle je!
Ahoj.
To je on.
Já jsem ti půjčil tu kápi.
To je moje kápě.
Tohle je moje.
To je tvoje?
Jo.
No není to náhodička, že ty i já máme stejného krejčího v Římě?
A stejný rodinný erb?
O tom silně pochybuji.
Ale tak to je.
No tak, ani ty tomu nemůžeš věřit.
A nosíš to špatně, celé to špiníš.
- Nosíš to amatérsky. - Ty nerad špínu?
Ne. Kdo jo?
Otevři pusu.
Prosím?
Otevři pusu. Nekousni.
- Čí je to kápě? - Tvoje.
Je to moje kápě.
Učí se rychle.
Tohle ti nepro-
Hej, ty! Čau!
Jsi nový, že?
Budeme spoluslamníci.
Jmenuji se Kark.
Měl jsem být-
Měl jsem být dnes obětován.
To nevyšlo, takže se mě rozhodli ocejchovat, asi aby mi to nebylo líto.
Dobře.
Není to úžasné?
Ne.
Ukážu ti, kde budeme spát. Máme hotovo, ne?
Jo. Díky, díky.
Tohle je naše místo.
Pěkné a teplé, mezi zvířaty.
- Si děláš srandu? - Ne.
V tomhle chlívku spát nebudu!
- Co tím myslíš? Vždyť je to útulné. - Útulné?
Co...
Co za místo to tu ti zatracení krvesmilové vedou?
Ty vážně jdeš na ten podrancovní sraz?
Samozřejmě, že jdu.
To si nemůžeme dát medovinu jenom my dva? Tady doma?
Ne.
U Lokiho, co to máš na krku?
To je náhrdelník z mnichů. Taková trofej, co jsem si vyrobila.
To je čůrakodelník?
Z mnichů.
Ti mniši jsou obři?
Chápeš, tyhle velikosti jsou absolutně nadrozměrné.
Dovedeš si představit, že se ti postaví takové kladivo?
- Budeš v průseru. - Proč?
Protože padneš k zemi. Krev ti půjde z hlavy přímo do kladiva.
Dočista omdlíš, víš.
Ne, oni většinou ne.
Mám za to, že tohle je standardní velikost.
Ne. Mám přesně to samé kladivo,
takže vím, jak vypadá obří penis a tyhle jsou abnormální.
- Ano. - Ano.
Už půjdu.
- Je mi líto lidí s těmihle ptáky. - Jdu.
Je mi jich líto. Jaký to handicap.
Přátelé,
bratři,
válečníci.
Oslavujeme tu,
že nás Ódin dovedl bezpečně domů!
- Skol! - Skol!
A také tu oslavujeme,
že jsme našli cestu na Západ!
Země, která dohlédne na to, abychom už nikdy neměli chudý rok!
Bez ohledu na to,
jak mizerně zastupující náčelník spravuje vesnici, zatímco jsem pryč.
Je čas slavit!
Hanba těm, kteří se neopijí!
Ano.
- Super party. - Jo.
Asi jsem si přeseděl řiťpouch.
Ty lavice tam jsou tak, tak tvrdé.
Mohli na ně alespoň hodit pár zvířecích kůží.
Cože?
Přeseděný řiťpouch. Řiťpouch znecitliví okamžitě.
Řiťpouch?
Řiťpouch.
Ty nevíš, co to je?
- Ne. - Řiťpouch.
Ta věcička, co vyčuhuje mezi penisem a dírou.
Na perineu.
Ta věcička, co se vrtí, když jsi šťastný nebo vzrušený?
Jak tomu říkáte?
- Nevím. - Já řiťpouch.
Nevím, jestli to je to správné slovo,
ale já tomu tak říkám. Od nepaměti.
A tak to zůstane. Uvidíme se uvnitř.
Ovšem ti koni neviděli rozdíl
mezi podbělem a pampeliškou.
To bylo docela podivné.
Takže...
Olvare. Liv.
Mylady.
Takhle se vítají nádherné ženy na Západě.
- Oh. - Páni. Působivé.
Vítej zpátky z nájezdu. Slyšel jsem, žes dobře drancoval.
Jo, bylo to... Jo, bylo to vážně dobré.
A je něco konkrétního, s čím ti můžu pomoci?
Ano. Ano.
Je tu taková drobná záležitost.
Máš pořád tu farmu, že jo?
Mám. Tu největší v Norheimu.
A pořád se ti na ní dobře daří?
Ano, dobře daří.
Ano, tak přesně o tom s tebou chci mluvit.
Protože, víš, já tě žeru.
Vždy jsem tě žral a vždy budu.
A vážně tě obdivuji za to, čeho jsi dosáhl.
Díky, Arvide. To je super. Skol!
- Skol Arvidovi! - Skol!
Takže jsem si říkal, že tě vyzvu k holmgangu.
Cože?
Holmgangu?
Ano.
A vítěz převezme poraženého majetek, ženu a tak.
Protože taková jsou pravidla, že, Olave, náčelníku Olave.
Pravda. Co říkáš je pravda.
Ale vždyť ty nic nevlastníš, Arvide!
Ale taková jsou pravidla.
A bylo by ode mě hloupé toho nevyužít.
Ale já to všechno vybudoval!
Svýma rukama a z ničeho!
Jo.
A já si tě za to vážím.
Ale stejně
tě já, Arvid, tímto
vyzývám, Olvare, k holmgangu!
Holmgang! Holmgang! Holmgang!
Olvare!
Olvare.
Olvare?
Ty se tady schováváš?
Neschovávám se, jenom přemýšlím.
Na schovávání rovnou zapomeň.
Když se neukážeš na holmgangu, budeš vyhlášen nidingem. Psancem.
Nepřímo mě tím zahanbíš.
Já jenom, že Arvid je obrovský. Chápeš, on, on,
on trénoval,
aby se stal válečníkem už jako mimino.
A pravděpodobně zabil už tisíc mužů.
Já se až do dnešního dne nikdy nedotkl meče!
Bla, bla, bla. Nebraň se tomu tak šíleně.
Můžeš ho porazit. Vše je to v mysli.
Z 99 % je to o přístupu.
- Vážně. - Jistě.
Pokud budeš o pět procent lepší
a on o pět procent horší,
je skoro hotovo.
To jsou ty hranice tak blízko
- u sebe? - Jistě.
Pokud do toho započítáš, že budeš i přemýšlet mimo zajeté koleje,
může se stát cokoliv.
Že?
Dobře. Hodně štěstí.
- Uvidíme se tam. - Jo, ale Liv, my, my
jdeme spolu.
Ne, já půjdu se svými starými přáteli.
- Co? Jací přátelé? - Co, co, kdo? Staří přátelé.
Dobře. Mám nechat otevřeno nebo?
- Zavři. - Zavřu.
- Jo. - Zlom vaz.
Olvare.
Tady jsi. To bylo na poslední chvíli.
Přeješ si směnit peníze za jed?
Přesně tak, tak nějak jsem se zapletl do holmgangu.
Tvůj meč.
Jo.
Nepodávej meč špičkou napřed.
- Poučka pro děti. - Promiň.
Tohle je ten nejsmrtelnější jed, jaký se dá sehnat.
Jediný škrábanec a bude do pár vteřin mrtvý.
Dobře.
Díky.
Budu ti navždy dlužníkem.
No, dal jsi mi peníze...
Jo.
To je řečnická figura, ne?
Asi jo.
Jo.
Díky.
Ódine!
Bože mezi válečníky!
Dnes přijmeš nového hosta do Valhally!
Jo!
Než začneme, můžu něco říct?
Jo, v pohodě. Olvar nám řekne pár slov!
Spousta z vás,
možná většina,
nevěří, že mám dnes šanci.
A vám já říkám
tohle:
I údery lehké
skácí stromy velké.
Co to?
Jo?
Vlastně jsem to tak docela nepochopil.
Co tím chci říct, Arvide,
je, že budeš litovat, žes mě vyzval k tomuhle holmgangu.
Je to ta nejhloupější věc, co jsi kdy udělal.
Proč to říkáš? Máš nějakou tajnou zbraň?
Tohle je to poslední, co ti řeknu.
Čím tvrději naběhneš, tím tvrději padneš.
- Tím tvrději? - Padneš!
Dobře, spousta vybraných slov.
Teď se připravte.
Ať vyhraje ten lepší.
Tři.
Dva.
Jedna.
Holmgang!
Trefa!
Ano! Majitel nemovitosti! Jo!
Bomba!
- Takže ty a já. - Jo.
Paráda.
- Páni! Jsi tak silný. - Myslíš?
Dobře? Ano.
Polib mě.