P, je čas promluvit si o tvém odchodu.
Než přejdeš hranice, smaž naši šifrovanou aplikaci na zprávy.
Jo.
Musíš být velmi opatrný, jak přeneseš svůj záznam přes hraniční kontrolu.
Hlavně v klidu.
Máš zpáteční lístek. Budou si myslet, že se vracíš za 7 dnů.
Hlavně si věř.
Myslím, že to, co jsi udělal, bude mít velký dopad.
[Slunce vysoko na nebi, obloha je jasně modrá]
[to byl obrázek malého chlapce]
[co nakreslil na kus papíru]
[a napsal do rohu]
[ať je tu vždycky slunce]
[ať je tu vždycky obloha]
Ahoj, to jsem já.
V tuhle chvíli nemám ani tušení, kolik problémů si tím právě způsobím.
- Dobrý den, studenti. - Pasho, teď se to nehodí.
Jsem koordinátor akcí na základní škole Karabaš č. 1.
Nejen to...
...jsem zároveň školní kameraman.
Spolu se skupinou studentů natáčím všechny hlavní akce ve škole.
Místo, kde pracuji, je největší školou
v tomhle malém městě.
Počet obyvatel zde je jen 10 000.
Město leží hluboko v pohoří Ural.
Tady bije průmyslové srdce Ruska.
Život tady se točí kolem měděné huti.
Právě tahle huť nás proslavila po celém světě.
Lidé sem jezdí z celého světa, aby spatřili město,
které UNESCO kdysi označilo za nejtoxičtější místo na planetě.
Nejvíce znečištěné město v Uralu s průměrnou délkou života 38 let.
Místo působí skoro jako po apokalypse. Ve vzduchu tu poletují páchnoucí plyny.
Tohle je nejvíc depresivní místo, kde jsem kdy byl. Ten vzduch, jak ten tu páchne.
Lidé tu často umírají na rakovinu, plicní nemoci
a jiné nemoci.
Vítejte v Karabaši.
Takto svět vnímá moje rodné město.
Ve skutečnosti to tu ale není až tak špatné.
A jako školní koordinátor akcí můžu
dětem vždycky zajistit, aby se měly na co těšit.
Každý dostane dort.
Na své práci mám nejraději to, že tu mohu být pro své studenty.
Pomáhat jim rozšiřovat obzory. Naučit se vyjadřovat.
A dát jim volnost, aby si mohly užívat dětství.
[I když to není nic úžasného, dám do hry na kytaru všechno, co umím...]
I když občas všechno pokazím. Doufám, že mi děti odpustí,
že jsem nepřinesl náhradní baterii na natáčení jejich videoklipu.
Jako bývalý student této školy mám k tomu místu osobní vazbu.
Snad mě tu mají lidi rádi stejně jako já mám rád je.
- Chceš trochu zelňačky? - Ne, díky.
Zelňačka tu není moc dobrá.
Nejlepší polévku dělají v restauraci "Sushi-Pizza".
Vypadni odsud! Ty a tvoje sushi-pizza.
Ale mám i své způsoby, jak si lidi získat.
Dobré ráno. Chtěl bych nějaké květiny.
Ahoj, paní knihovnice!
Dárek? Já to věděla.
Přinesl jsem ti květiny. Všechno nejlepší k narozeninám, mami.
Tohle je moje máma. Moc ji miluju, jen jsem jí to nikdy neřekl.
Ať květiny promluví za mě.
- Ty to natáčíš? - Ano.
Bylo to v únoru 2022,
kdy se má práce změnila k nepoznání.
A teď zprávy na Prvním kanálu.
Vladimir Putin oznámil, že Rusko zahájí speciální vojenskou operaci.
S souhlasem Rady federace Ruské federace
a v souladu s ratifikovanou dohodou z 22. února 2022 o přátelství
a vzájemné pomoci s Doněckou lidovou
republikou a Luhanskou lidovou republikou
jsem se rozhodl provést speciální vojenskou operaci.
NOVÁ FEDERÁLNÍ POLITIKA PATRIOTICKÉHO VZDĚLÁVÁNÍ
Haló?
To jsou nějaké speciální rozkazy? Vůbec nechápu, co se děje.
Potřebujeme, aby děti přednesli několik vlasteneckých písní a projevů.
Musíš to natočit.
Potřebujeme taky natočit děti, které přednesou básně o našem vítězství.
- To jsme až tak v prdeli? - Tohle prostě přišlo zeshora.
Sakra. Jak to vlastně zvládneme?
- Nemám tušení. - Dobře.
Kurva, tak to bolí. Tak zatím.
Kurva!
Vztyčte vlajku.
V naší škole bude nyní zaveden nový vlastenecký učební plán podporující válku.
Vyučování, písničky, ranní cvičení...
Dostal jsem pokyn natáčet všechny události...
Vztyčte vlajku.
...jako důkaz, že škola plní vládní příkazy.
V prvních dnech jsem lítal z třídy do třídy,
natáčel hodinu za hodinou podle scénáře.
Práce byla tak náročná, že jsem musel požádat o pomoc při natáčení.
Státní politiku na Ukrajině určují radikálové, nacionalisté...
...a neonacisté. Všechno, co nás spojuje, bylo napadeno.
V únoru 2022 se zúčastnil speciální operace na demil...
Demilitarizace.
V rámci demilitarizace a denacifikace Ukrajiny, jako součást...
- Pojďme odznova. - Mám začít od začátku nebo.... ?
Ne, začínáme jen od těch slov, od "zúčastnil se"…
V únoru 2022 se zúčastnil speciální operace na demilitarizaci…
Tak řekni "denacifikace".
Některým dělala potíže nová slovíčka z učebního plánu.
Ostatní, jako například zde Abdulmanov,
vedli hodiny s vášní pravého věřícího.
Dalším tématem je ekonomika.
Ekonomický aspekt hybridní války.
Jedná se o sankce uvalené na naši zemi.
Už víte,
že Evropě, ne Rusku, nyní tyto sankce způsobují největší škody.
Bez energie, tedy bez našeho plynu, ropy a tak dále.
Ve Francii stojí naplnění nádrže
benzinem více než 150 eur.
Brzy budou Francouzi jako mušketýři na koních
a stejný osud čeká i zbytek Evropy.
V Evropě a většině ostatních zemí
nenajdete žádné místní zemědělské produkty.
Tedy žádná pšenice, žádné oleje a podobně.
Ve Francii jsou zvyklí na ústřice a žáby, tak jim to asi nevadí.
Možná vydrží chvíli, ale co ostatní, třeba taková Anglie?
Jak si pamatujete, Anglie je malý ostrov.
Během druhé světové války zabíjeli vlastní obyvatele.
V USA probíhají demonstrace na podporu Ruska.
Jak už jsem říkal, Ukrajinu bychom dokázali zničit během několika dnů.
Děkuji.
Jen někteří z nás byli připraveni na takový zásah do naší učitelské svobody.
Hodiny, které jsem dříve věnoval dětem,
teď trávím nahráváním těchto videí do nějaké tajemné vládní databáze.
Tady bydlím. Dvoupokojový byt přímo v centru města.
Tady mám 427 knih.
Vše je pečlivě seřazeno podle barev.
Papoušek.
Pes jménem Nebraska.
A také mnoho vzpomínek…
Jako mladý student jsem věděl, že jsem jiný než ostatní chlapci,
i když jsem neměl tušení proč.
Možná to je důvod, proč jsem byl pořád sám.
Také jsem byl doma osamělý.
Když mi bylo 9 let, můj otec se utopil v jezeře
a matka tak musela vychovávat mě a mé sourozence sama.
Tady ve škole si mohu vytvořit svou vlastní rodinu.
To, co jsem se ve své kanceláři snažil vybudovat, je vlastně jednoduché.
Přesně takové místo, o jakém jsem snil, že by existovalo, když jsem byl student.
Tato kancelář zde je pilířem demokracie
v celém našem nedemokratickém světě.
Sem mohou studenti kdykoli přijít.
I když je kancelář zavřená, dá se odemknout téměř libovolným klíčem.
Klidně tu natoč vlajku.
Ne, drží to pevně.
Co vám Evgenia Vladimirovna řekne, musí říct, nemá na výběr.
Donutili vás k tomu? Mrkněte dvakrát, pokud to bylo pod nátlakem.
- Musíme Evgenii Vladimirovnu zachránit. - Jen si tu něco doladím.
Všichni společně si musíme pomáhat navzájem i naší armádě
s porozuměním, podporou a uvědomělým přístupem ke všemu, co se děje.
Každý den přibývaly nové povinné hodiny.
Jako bychom i my, učitelé, byli nuceni bojovat v této válce.
Kdo z vás už slyšel o anexi Krymu? Ano, Alexandře?
- Krym se stal součástí Ruska. - Takže Krym se stal součástí Ruska?
Krym opustil Ukrajinu a stal se součástí Ruska.
Jak jste všichni chytří, to už víte.
Proč obyvatelé Krymu chtěli vstoupit do Ruska?
Protože jim Ukrajinci nedávali peníze na infrastrukturu,
rozhodli se připojit k nám.
Ti, kdo mají květinové korunky, prosím, zamávejte do kamery.
A usmějte se.
Jsem úplně vyčerpaný z té dodatečné práce kolem propagandy.
A pak narazím na příspěvek od ruské společnosti, která vytváří webový obsah.
"Hledáme účastníky castingu: zasáhla vaši práci speciální vojenská operace?"
Sám sebe překvapím tím, že jim pošlu až příliš dlouhý e-mail:
"Píšu vám, protože si myslím, že bych se skvěle hodil do vašeho pořadu."
"Jsem učitel, kterého nutí dělat pravý opak toho, co má být úkolem učitele."
"Jako školní kameraman už tu svými vlastními
prostředky nějakou dobu všechno natáčím."
"Budu se těšit na vaši odpověď."
Všechno nejlepší k narozeninám! Všechno nejlepší k narozeninám!
Všechno nejlepší k narozeninám.
Studenti, kteří přijdou do mé kanceláře, se pro mě stávají rodinou.
Stejně jako tato loňská skupina absolventů.
Ale mám o ně obavy.
Jedna, dva, tři. Karabaš!
- Na učení nemám čas. - Hrozí mi, že propadnu.
Když propadneš, hrozí ti, že skončíš mrtvý na Ukrajině.
Moji sestru z první třídy nutí učit se básně o válce.
Taky jí nutí se to učit. Zeptal jsem se jí: ‚Proč se to učíš?
Říká: ‚Řekli mi, že to mám dělat na podporu armády.‘
- Přitom ona vůbec netuší, co je válka. - Ne, oni nepotřebují vědět, co to je.
Koupil jsem ti tričko z McDonaldu! Oficiální merch, můj dárek pro Nikitu.
[Pomalý tanec, který tě dožene k slzám]
[i když všechny zní stejně]
Mami, víš, co se děje?
Třeba co se musí naučit v 11. třídě?
Hrdinové této speciální vojenské operace!
A co s tím? Chlapci jsou ve válce.
Mladí kluci.
Pro chlapce je přirozené jít do války!
- Tohle se mi nelíbí. - Ty jsi jiný.
Naše země chce hodně věcí. Není potřeba kvůli tomu začínat válku.
Úplně tě chápu.
Jeden idiot se to rozhodne udělat a teď je celý svět vyděšený.
Idiot.
Bylo by lepší, kdyby jen seděl u svého stolu a nic nedělal!
Omlouvám se, ale lidé mají válku rádi. Chtějí se navzájem střílet.
Vždycky to tak bylo. A naši lidé byli ve všech bitvách. Vždycky.
Lidé rádi střílejí jeden na druhého.
Občas používej mozek. Hodí se to.
Vezmi si trochu sladkostí, synku.
Krása.
Postupem času mě unavuje to, že si s nikým nemůžu promluvit.
A tak začnu mluvit přímo do své kamery.
Je to opravdu nepříjemný pocit.
Působí to, jako byste byli v místnosti,
kde se všechny stěny pomalu přibližují.
Kde dochází vzduch.
A naplno si uvědomujete, že s tím nic nezmůžete.
Že jste pořád uvězněni v tomhle systému.
Miluji svou práci, ale nechci být loutkou režimu.
Podávám rezignaci na svou pozici koordinátora akcí na základní škole v Karabaši.
Ať už z toho budou jakékoli následky, ať se děje, co se má.
I někdo jako já by měl mít své zásady.
Jdu do kanceláře vedení a tam odevzdávám rezignační dopis.
V červnu tu končím.
Občas mě požádají, abych něco natáčel i mimo školu.
Dnes natáčím shromáždění podporující válku.
Mám pocit, že prozatím musím hrát podle jejich pravidel.
Postav se k nám. Sem.
NEOPOUŠTÍME NAŠE LIDI
Mám pocit, že jsem cizinec ve vlastním městě. Ale samozřejmě, ne jen tady.
V celé zemi zuří bubny války.
Jestli je třeba proměnit Kyjev v trosky a vztyčit nad nimi
naši vlajku, musí se to udělat.
Shromáždění v Karabashi je jen součástí širší národní informační války.
Tato operace je vedená pomstou. Útočíme přesně proto, abychom se pomstili.
Je to projev naší nenávisti, naprosto posvěcené nenávisti.
Neměli bychom je zabíjet z nenávisti.
Musíme je zabít z lásky, z lásky k našim dětem.
[Matko Ruska]
[Naše jaderné střely jsou připraveny vyrazit do boje]
[Věř nám, babičko, s tím červeným praporem!]
Ne válce! Ne válce!
Samozřejmě, že v několika větších městech se objevili protiváleční demonstranti.
Zastavte válku! Ne válce!
Zástupci médií, prosím, uhněte stranou.
Kéž bych mohl být tak statečný jako oni.
Ale nejsem.
A to platí pro všechny v tomhle městě.
- Je vůbec někdo proti té válce? - Ne, nikoho takového neznáme.
V našem okruhu známých se takoví lidé nevyskytují.
Ani by si netroufli být „proti“.
Po shromáždění zjišťuju, jak město naložilo s mým materiálem.
Jde o multimediální expozici v knihovně města.
Dívám se do očí dětem, které sledují mé dílo.
Jsem ten, kdo těm dětem vštěpuje propagandu.
Naštěstí jsem si přinesl svůj univerzální ovladač, takže jsem mohl vypnout ty nesmysly.
Najednou jsem dostal tu nejpodivnější zprávu vůbec.
Ten příspěvek na Instagramu, na který jsem náhodou zareagoval, se vyplatil.
A teď...
„Milý Pasho, pocházím z Evropy a zabývám se dokumentárními filmy.“
„Tvoje kontaktní údaje mi dal kamarád z Ruska.“
„Rád bych probral tvůj záměr
natočit příběh o tom, jak válka zasahuje do života tvé školy.“
Když jsem ten email posílal, bylo mi jasné, že v Rusku nemá nikdo
možnost tento příběh legálně natočit.
A najednou se objeví cizinec, který přichází s nabídkou pomoci.
Strávím celou noc uvažováním o tom,
že by mi mohl pomoci předvést můj materiál světu.
Pojďme do toho.
Už teď moje práce znamená natáčet všechno, co se kolem školy děje.
Je to dokonalé krytí.
Proč opustit svou pozici, když je to ideální příležitost natočit tu film?
Jdu do kanceláře školy a tam stahuji svou rezignaci.
Teď už nejsem jen školní kameraman.
Teď už jsem filmový režisér.
A svou kamerou budu natáčet propast, do které se tato škola propadá.
Ale kde začít?
Věnujte mi pozornost!
Vztyčte vlajku.
Novou povinnou ceremonií hymny dohlíží Pavel Abdulmanov…
...zástupce vládnoucí strany v naší instituci.
Teď je to zajímavé.
Proč historie?
Domnívám se, že dějiny Ruska jsou jednou z nejvýznamnějších společenských věd.
S tímto pořekadlem souhlasím:
lidé, kteří zapomněli svou minulost,
nemají žádnou budoucnost.
Kterou významnou historickou postavu máte nejraději?
Domnívám se, že obdivuji některé představitele
Sovětského svazu z jeho doby.
Lavrentij Berija.
Lavrentij Berija, šéf Stalinovy tajné policie.
Zakladatel gulagového systému.
Byl tak nadšený z bití politických vězňů,
že se často sám účastnil mučení během svých čistek.
Možná Abakumov.
Viktor Abakumov, Stalinův lovec špionů.
Zabil nespočet údajných nepřátelských špionů, přičemž téměř žádný z nich skutečně špionem nebyl.
Rozhodně Pavel Sudoplatov.
Pavel Sudoplatov. Proslul tím, že odstraňoval Stalinovy protivníky neobvyklými metodami,
například probodnutím Leona Trockého ledovým hrotem do hlavy.
A bombou ukrytou v krabici čokolád, která byla
doručena prominentnímu ukrajinskému nezávislostnímu bojovníkovi.
- Proč jsou tito lidé vašimi hrdiny? - Myslím, že měli zajímavé zaměstnání.
Jak si vás budou vaši studenti pamatovat?
Doufám, že jako veselého člověka.
Je nesmírně důležité odstranit nesouhlasné názory,
aby v naší zemi nedošlo k politickému rozštěpení.
Svou vlast milujete z povinnosti.
Tak jako milujete svou matku.
Milujete ji proto, že je vaší matkou.
Svoji vlast milujete jen proto, že je vaší vlastí.
Pokud jste se narodili v této zemi a nevěříte, že děláme správnou věc,
tak odejděte. Jeďte do země, kterou považujete za lepší.
Pokud bydlíte v naší zemi a nemilujete ji, jste parazit. Tak vypadněte.
Abdulmanova mohu chápat částečně,
protože je ovlivněný propagandou.
Je naprosto přesvědčen, že jedná správně.
Ale mám obavy o děti,
které sedí před ním.
Ještě se nenaučily, jak mají vést svůj život.
Ještě nejsou schopny tyto rozhodnutí dělat.
Je možné, že Rusko miluji víc než ti, kdo podporují režim.
Mám rád, když lze
balkonové dveře otevřít naplno
a nasát ten čerstvý vzduch.
Mám rád, když je
mráz skoro -45 °C
a ty musíš lítat z místa na místo
s červenou tváří a bílým ledovým knírem.
Miluji podzim.
Miluji všechno.
Miluji lidi.
Milovat svou zemi neznamená jen pozvednout svou vlajku.
Ani zpívání hymny k tomu nepatří.
Nejde o vykořisťování a šíření propagandy.
Milovat svou zemi znamená přiznat si: „Máme problém.“
Co tu natáčíš?
- Film. - Na co?
Pro BBC.
Takže film.
Nejen současní žáci se potýkají s novými problémy.
Spousta mých bývalých žáků už dosáhla věku, kdy nastupují do armády.
Jde o tradici sahající daleko do minulosti,
která však nyní nese mnohem temnější význam.
To je Vanya. I po absolvování školy stále často přichází do mého kabinetu.
Jen jsem vešel a ti malí,
kteří mi dřív běhali kolem a zakopávali o kolena,
jsou teď vyšší než já a mají promoční taláry. Jsem v šoku.
Proč ten čas tak rychle utíká?
Vanya teď pracuje v obchodě s alkoholem, zatímco přemýšlí, co bude dělat dál.
Možná se přestěhuji do Čeljabinsku. Ještě si nejsem jistý, co budu dělat se svým životem.
- Máš tam nějaké kontakty? - Ne… komu bych vůbec chyběl?
Bylo by lepší, kdyby ses ze zoufalství nepřidával do armády.
- To jsem chtěl. - To jsi chtěl? Pořád nebo už snad ne?
Chtěl jsem se zavázat… podepsat smlouvu.
Je nutné podpořit návrh Ministerstva obrany
a Generálního štábu na provedení částečné vojenské mobilizace v Rusku.
Dekret o částečné mobilizaci byl podepsán.
A najednou se mělo všechno zase změnit.
Vzadu do ztracena.
Běžní muži byli po celé zemi svoláváni do služby.
Teď budou všichni muži žít s neustálým strachem z odvodu do války.
Asi bylo nevyhnutelné,
že válka pronikne i do mého skromného kabinetu.
Na začátku jsem se na to dívala stejně jako moje matka.
Válka mě vůbec nezajímá, dokud se mě osobně nedotýká.
To je Masha. Po celé minulé roky stálá návštěvnice mé kanceláře.
- Ráda bych šla studovat medicínu. - Nejdřív se tam musíš dostat.
- Co když se tam nedostaneš? - Tak to je v prdeli.
Masho! Kdy jsi přestala věřit na Dědu Mráze?
- Pořád věřím na Dědu Mráze. - Co sis u něj přála?
Štěstí.
Můj bratr odpočívá v základně v nějakém Ruském městě
a čeká, až ho pošlou zpět na Ukrajinu.
Byl na Ukrajině deset dní a potom ho poslali zpátky na základnu.
Někteří muži tam zůstávají 2–3 týdny.
- Byl odveden? - Ano.
- Má vojenskou povinnost. - Jaký má plat?
Dostal zhruba 1200 eur měsíčně.
Jejich zbraně jsou opravdu strašidelné.
- Fungují vůbec? - Ne, jeho jsou v pořádku.
Na jedné straně má připnuté čtyři granáty.
A na té druhé další čtyři.
I když bylo drsné sledovat, jak bratr od Mashi odchází na frontu,
nebylo o nic snadnější vidět, že jsou moji studenti povoláni do armády.
Na co jsi pomyslel jako první, když tě povolali do služby?
Že ta rozlučková párty bude dost drahá.
- Opravdu chceš vstoupit do armády? - Povolali mě. Musel jsem nastoupit.
Které vojsko bys chtěl nejvíce posílit?
Putina. Rád bych sloužil přímo v Kremlu.
- Máš se oholit? - Chceš mě oholit?
Podle mě potřebuje Vanya oholit. Pojďme oholit malého Vanyu.
- Udělejte místo pro všechny. - Jo, ten má dost vlasů.
- Jo, pořád tam něco má. - V druhém kole.
Víš, jak se tento účes jmenuje? Přistávací dráha. Pro piloty.
Vybilo se to. Dejte ho do nabíječky.
- Řekněte "Ivane". Jedna, dva, tři. - Ivane!
- Řekněte "armáda". Jedna, dva, tři. - Armáda!
- Pasho, polož kameru a pojď sem. - Zkusím to taky.
Rozhodl ses přihlásit sám?
- Poslali pro mě. - A proč jsi mi nevolal?
Všechno se odehrálo tak rychle, že jsem nevěděl, co se vlastně děje.
Musíme to více nabít.
Tak to nech nabít.
V mém kabinetu jsem sledoval, jak se rodí tyto přátelské vztahy.
Jenže všechno je tak strašně křehké.
- Jakého jsi vychoval syna. - Sakra, už brečím.
Vanya!
Kurva, já brečím.
Sakra, Vanyo.
Vím, Vanjo… jsi můj přítel. Můj přítel. Můj bratr.
Chápeš? Ne pokrevně… ale duší. Chápeš?
Kdybys byl hajzl nebo pitomec, dávno bych se na tebe vykašlal. Ale mám tě upřímně rád.
Vidím tě takového, jaký opravdu jsi. Opravdu.
Odjíždíš na rok… to je fakt na hovno.
Od tý rozlučky, co měl Vanya, jsem pořád nespal.
Možná jsem prostě moc rozhozenej na to, abych ještě někdy dokázal usnout.
Když jsem viděl, jak se moji studenti přímo
zatahují do té války, dostal jsem neovladatelnou chuť vybouchnout.
A tak, když jsem rozkládal aparaturu na každodenní hymnu, jsem se rozhodl jednat.
Americká státní hymna v podání Lady Gaga.
Co může být ještě zrádnější?
Pasho, okamžitě s tím přestaň.
- Proč? - Chceš jít do vězení?
- Ve škole máš hodně nepřátel. - A co jako?
Prezident Vladimir Putin podepsal zákon,
který zavádí doživotní trest za zradu státu.
Musíme zastavit aktivity zahraničních tajných služeb
a odhalit zrádce, špiony a sabotáře.
V dubnu 2023 byly státem zveřejněny nové zákony o ‚zradě‘.
25 let ve vězení.
Takový je verdikt pro novináře a aktivistu Vladimira Kara-Murzu.
Soud ho uznal vinným ze zrady,
očerňování armády a vedení ‚nežádoucí organizace‘.
Existuje něco, čemu se říká ‚zrádce vlasti‘.
Jen si to představte. Jste občanem své země
a pak se objeví někdo, kdo svou zemi zradí.
Je to prostě svině.
Samozřejmě… stále chodím po městě s kamerou v ruce.
Zpočátku to působilo bezpečně a dokonce zajímavě.
Bylo to jako hra.
Ale potom...
Začalo to být těžší, protože se politická situace vyhrocovala.
Jakmile je kamera poblíž, lidé si toho začnou všímat.
Začnou být dost nervózní. A šeptají si mezi sebou.
Zdálo se, že…
během okamžiku byla důvěra pryč.
Prosím, posaďte se.
Pravda či lež: efektivní cestou, jak vést moderní válku,
je využívat zahraniční agenty.
Pravda.
Nepřítel se pokouší naverbovat lidi z místních komunit,
aby šířili propagandistické dezinformace.
To je pravda.
Musíme se navzájem podporovat.
Budou se nás snažit porazit zevnitř tím,
že nás rozdělí.
Proto je důležité, abychom stáli při sobě a podporovali se navzájem.
Tyhle lekce bych si jako student tady vůbec nedokázal představit.
V těch dobách otevřené prostředí
umožňovalo někomu jako mně být ve škole svobodný.
Ale od loňska tu už žádná svoboda není.
A od dnešního dne je to oficiální.
Milí učitelé, studenti a návštěvníci!
Jsme tu, abychom byli svědky události, která má historický rozměr.
Ruský prezident Vladimir Putin vyjádřil podporu myšlence
založení celonárodního hnutí pro děti.
Poprvé v historii Ruska
bude prezident osobně vést radu dětského hnutí.
Zdravím všechny účastníky prvního zasedání dětského hnutí.
Tady v Moskvě se setkáváme s nadanými a tvořivými dětmi z celého Ruska.
Patří sem i děti z našich nově připojených regionů.
Putin oznámil tuto novou organizaci
při 100. výročí Sovětských pionýrů.
Za vrcholného sovětského období
pionýři vychovávali mládež k účasti na budoucích bojích komunismu.
Putin znovu zavádí tuto komplexní propagandistickou organizaci.
Ale ne kvůli komunismu.
Ne, toto hnutí je loajální jen k němu a jeho záměrům.
- Patriot! - Naše heslo!
Jdeme jen vpřed, jsme přece tým Patriotů!
Jsme stateční a hbití a připravení udělat cokoli, abychom vyhráli.
Jděte si sednout tam. Přesuňte tam židle a posaďte se po dvojicích.
- Mám tu čepici nasazenou správně? - Ano.
Nové Putinovo mládežnické hnutí zavádí nové druhy lekcí propagandy.
Teď už tu nejsou jen připravené proslovy pro učitele.
Teď už i studenti čtou z připravených scénářů.
Děti, prosím, schovejte své texty pod stoly.
Řekněte mi další z nejhrdinnějších sovětských měst.
- Kyjev! - Který?
- Kyjev. - To je správné.
Někdo mi o tom chce říct trochu víc? Yuro, prosím.
Kyjev patřil mezi první naše města, která se postavila nepříteli během Velké vlastenecké války.
6. června 1941,
když hrozil nebezpečný útok německých fašistických vojsk,
vzniklo v Kyjevě naše vojenské velení.
Tak odstartovala 72denní obrana ukrajinské metropole,
jež trvala až do 19. září 1941.
- Toto město dostalo své první vyznamenání… - Dívej se na učitele, ne na mě.
Toto město dostalo své první vyznamenání…
Co nám chtějí Putinovy lekce vlastně říct?
To je jasné na Den vítězství, nejdůležitější svátek roku pro Rusko.
Když pochodujeme spolu, držíme fotky našich příbuzných, kteří zemřeli ve druhé světové válce.
We begin the ceremony of laying a garland
Začíná ceremonie pokládání věnce na počest hrdinství sovětských vojáků.
Věnec je položen jménem těžebního měděného konglomerátu Karabaš.
Poselství dětem není nijak skryté.
"Třeba jednoho dne budeš taky padlým vojákem."
Stejně jako za časů Velké vlastenecké války se i dnes musíme spojit,
abychom porazili nepřítele.
Moc mě těší, že je tu na přehlídce tolik dětí a mladých.
Vyzývám vás, vlastenci!
Vy, mladí lidé, budete muset nést prapor absolutního vítězství nad zlem.
[No tak, žijme, žijme!]
[Sdílejme chvíle radosti a štěstí společně.]
[A važme si každé hodiny, každého okamžiku, který máme.]
[Ó, náš život, ó, náš život, je jako píseň.]
Aha, už to chápu.
Ahoj, Mašo. Jak ses měla?
Jsi v pohodě?
Počkej, natáčím, jak fotíš.
Svého bratra.
- Ukážeš to své mámě? - Jo, dali to do třídy.
Máš radost z toho, že učitelé dali na zeď fotku tvého bratra?
- No, vůbec mě netěší, že je ve válce. - To chápu.
Tady studenti často dostávají úkoly,
za které jsou hodnoceni a mají v nich psát dopisy vojákům.
Ale občas se dá z těchto úkolů udělat něco, co poslouží nám.
Mohou být dobrým způsobem, jak ventilovat potlačené emoce.
Masho, ukázala jsi mamince ten dopis, co jsi napsala vojákovi?
- Řekla, že to byl smutný dopis. - Co je to za dopis?
Vojákovi.
Řekla, že jsem dobrá v popisování věcí.
Psala jsi někomu cizímu vojákovi, nebo bráchovi?
Psala jsem vojákovi o svém bratrovi.
"Milý vojáku, doufám, že ti je dobře, máš co na sebe, jsi zdráv a najedený."
"Vím, že to není jednoduché ani pro tebe, ani pro tvou rodinu a přátele."
"Ale udělej cokoli, abys se vrátil domů. Ani pro mě to není snadné, upřímně."
"Můj brácha je teď na frontě a všichni se o něj hodně bojíme."
"3. února 2023 nám napsal, že je v pořádku."
"Řekl, že nemá hlad a že mu nechybíme."
"Tím myslím, že nám chybí. ‚Píšu, abych ti řekla
nezapomeň prosím zavolat těm, co se o tebe bojí."
Krokem vpřed, jdeme!
Kdy jsme začali pochodovat po chodbách?
Je Severus Snape náš nový ředitel?
[Bílý sníh, šedý led! Na popraskané zemi!]
[Zakrytá dečkou zlaté mozaiky! Na ohybu silnice leží město!]
[A mraky plují nad oblohou! Zhasínají nebeské světlo!]
Přejděte k dalšímu kroku.
Ano, pane.
Neotáčej se ramenem.
- Jdeš moc rychle. - Uvolni se.
Kroky, pochodujte!
14 žáků ze šesté třídy propadá.
A 34 žáků sedmé třídy.
Chybí nám 133 známek.
Mám pocit, že učitelé si přidávají body.
Pavle Abdulmanove, prospěch ve vaší třídě klesl o 7 %.
Vraťme se k tomu, že někteří žáci propadají. Je to opravdu závažný problém.
Nejde jen o naši školu. Vzniká spousta otázek.
Potřebujeme přijít na to, proč se to děje a co s tím můžeme udělat.
Možná propadají kvůli všem těm blbostem.
Musíte připravit všechny vlastenecké lekce a všechny speciální kurzy.
Nové mládežnické organizace, které vám vnucují.
To je pravda. Jak to máme všechno udělat najednou?
"Hurá Rusko, a ať žijí jaderné zbraně," to je teď všechno, co tu máme.
Co kdybychom vynechali všechny ty doplňkové aktivity
a soustředili se jen na učení dětí? Proč to prostě nezkusit?
- Jak bychom to jen mohli udělat? - Dostanu vyhazov!
-Jako ředitelka bych taky byla vyhozena. - Musí to přijít zeshora.
Je to jako kráčet po tenkém laně.
Když máš pocit, že jsi jen propagandista
a že tě to úplně pohltí,
musíš to vyvážit a dát tomu nějaký výraz.
Bolí mě břicho.
Asi mám sklony k sebedestrukci.
Ale už nemohu vydržet ani jedno další pro-válečné Z na těch oknech.
Sundávám je a nahrazuji X-kem.
Znak, který se na internetu používá jako podpora ukrajinských uprchlíků.
Ne, Pasho, nedělej to. Všichni jsme tu přece dospělí.
Každý teď prochází těžkým obdobím.
Přesně tak, všichni to mají těžké.
Pasho, musíš naslouchat i ostatním.
To je vše, děkuju, je dobře, že jsme se navzájem vyslechli.
Karabaš je malé město, kde se všichni znají.
Rozneslo se, že se otevřeně stavím proti režimu
a v Rusku nikdy nevíš, jaké nebezpečí tě může potkat.
Na slavnost předávání městských ocenění jdu nervózní, ale s jiskřičkou naděje.
Tady dostává cenu učitel z naší školy, kterého studenti milují nejvíc.
Výhrou je nový luxusní apartmán přímo v Karabaši.
Dobré odpoledne. Dobrý den, milí hosté.
Cena patří někomu hodnému a porozumělému.
Někdo, kdo poskytuje studentům prostředí, v němž se cítí pohodlně.
Začínáme ceremoniál předávání ceny „Nejoblíbenější učitel“.
Vítězem je Pavel Šajchovič Abdulmanov!
Učitel dějepisu a společenských věd ze základní školy Karabaš.
Žáci i rodiče oceňují jeho laskavost, srozumitelné vysvětlování,
kreativní metody výuky a schopnost porozumět studentům.
Abdulmanov nás učí, jak být chytří.
Cítím obrovské emoce, i když to není patrné z výrazu mé tváře.
Občas se cítím jako ten, koho by každý chtěl rozcupovat.
Ale ukazuje se, že mě mají opravdu rádi.
Jako pedagog mám čím dál silnější pocit zbytečnosti.
Nyní nastal čas, aby vyučovali žoldáci.
Tady moc netoč.
Přesněji řečeno, žoldnéři z Wagnerovy skupiny.
Wagnerovci.
Tato mina se nazývá „okvětní lístek“.
Je shazována z letadel.
Na poli nebo v otevřeném prostoru by byla neviditelná.
V křoví či jinde je opravdu těžké ji zpozorovat.
Pokud tu minu spatříte, obejděte ji.
Pokud ji někdy spatříte, nikdy se k ní nepřibližujte a ani se jí nedotýkejte.
Uvnitř je kapalina, která exploduje okamžitě.
Během jediné vteřiny vám utrhne celou nohu.
Nejdůležitější věc: pokud se ocitnete v křížové palbě,
nikdy si helmu nepřidržujte.
Zlomí vám krk, když dostanete zásah do hlavy.
Trošku blíž k sobě.
Děkuji.
Naše plány jsou plné vojenských akcí.
Cvičení v pochodu, střelecké drily, soutěže v házení granátů.
2. místo v soutěži „Házení granátu, věková kategorie 15–16 let
je udělena Bidalu Gabitovi.
Cenu za 1. místo získává Seymon Chuykin.
Takovou poptávku po učitelích jsme nikdy neměli jako teď.
Pedagogové mají zásadní význam, když jsou státy v kritických okamžicích.
Války nevyhrávají velitelé.
Války vyhrávají učitelé.
Tady si můžete prohlédnout modely ručních zbraní, jež se používaly ve Velké vlastenecké válce.
A tady je naše poslední expozice, kulomet Děgťarjov.
Používá stejný náboj jako Mosin a SVT. Pojme 75 nábojů.
- Ve škole je všechno v pořádku? - Ne, tam není nic v pořádku.
Dobrý den.
Šťastné narozeniny! Pomož mi s květinami.
A také dárek pro tebe.
Dobře.
Asi dnes večer skočím k tobě domů.
Na to zapomeň.
Dnešní trénink má studentům pomoci vybudovat
morální připravenost pro službu v armádě.
Pasho, můj brácha Kostja včera volal a brečel kvůli velkým ztrátám tam.
Fakt brečel?
Poslal hlasovou zprávu přes WhatsApp.
Řekl celé rodině, že je naživu a v pořádku.
Zmiňoval se ale i o velkých ztrátách a na konci se mu hlas třásl…
- Nemůže odejít? - To by moc chtěl.
Je nějaká možnost, aby mohl oficiálně odejít z války?
Myslím, že ne, nezdá se mi, že by dávali dovolenou.
- Podepsal smlouvu nebo byl odveden? - Byl odveden.
Nemůže požádat o demobilizaci?
Tak to nefunguje, nikomu nedovolí odejít.
Je to hrozné, mám strach.
Válka je nejkrvavější, jaká v Evropě byla od druhé světové války.
K létu 2024 spočívala
Putinova strategie v tom, posílat vojáky na ukrajinské fronty.
Rusko postupně získávalo území, pár kilometrů čtverečních,
každý den za cenu tisíce životů vojáků.
A přesto v Karabaši není nouze o povolané do služby.
Učitelé děti dobře připravili.
Jako by to bylo včera,
co jsem natáčel Nikitu, jak dostal tričko z McDonaldu k narozeninám.
Nikito! Co říct, začínáš novou etapu ve svém životě.
Stáváš se mužem.
Přeji ti trpělivost, štěstí a zdraví, to je nejpodstatnější.
Až budeš někdy v průšvihu, tvoji přátelé za tebou vždycky budou stát.
Stiskni spoušť, zaujmi správnou pozici a pak čtyřikrát vystřel.
"Uvidíme se, až se vrátíš. Uvidíme se za rok."
Ale někteří chlapci se už nikdy nevrátí domů.
Artyom byl můj přítel z mé promoční třídy.
Je jedním z mnoha, kteří přišli o život
a jejichž úmrtí stát zatajil.
Údaje o úmrtích ve válce jsou pro režim velmi citlivé.
Je příliš nebezpečné natáčet pohřby ruských vojáků.
Považuji to za důležité a proto jsem nahrál zvuk.
Pozor, prosím.
Dne 30. dubna zemřel ruský občan Artyom Volkov.
Při osvobozování Arťomovska v Doněcké lidové republice.
Artyome!
Můj chlapečku!
Ne, ne, ne.
Zhenyo, drž maminku.
Proč mě k němu nepustili blíž?
Můj malý Artyome!
Vím, že situace tady se nedá srovnat s tím, co se děje na Ukrajině.
Ale čím dál víc lidí tu trpí kvůli válce.
A ve škole není místo, kam by trauma nedosáhlo.
Kluk jménem Igor, co přišel o otce.
Kristina z bezpečnostní služby školy, která ztratila svého přítele.
A spousty bratrů v ohrožení.
Mashin bratr Kostja byl povolán na Ukrajinu během mobilizace.
Před nedávnem opustil armádu,
ale byl zajat a vrácen na Ukrajinu.
O pár týdnů později rodina obdržela zprávu, že zemřel.
- Stýská se ti po něm? - Jasně, každému.
Nikdy jsme neměli pořádný rozhovor o jejím bratrovi.
Tímto způsobem mě to bolí nejvíc.
Masha vždy hledala místo, kde by byla svobodná.
Aby mohla vyjádřit své pocity bez strachu a předsudků.
Ale musím uznat, že mám pocit, že se něco změnilo.
Stále více žáků se začalo bát mé učebny.
Nechtějí být viděni s klukem, který věší vlajky demokracie.
A proto tam nechodí.
Ale možná je to rozumné, že se mi studenti vyhýbají.
Jednoho dne se pod mým oknem objeví policejní auto.
V malém městě jako Karabaš je to podezřelé.
Ukryji pevné disky a hesla, kdyby se náhodou něco přihodilo.
Tady… jsou schované.
Přeji si, aby se lidé v Rusku i tady doma
dozvěděli o tom, co jsem natočil.
Za to, co v tom filmu zaznělo a stalo se,
mě nejspíš zbijí nebo pošlou do vězení.
Kdyby naše země
byla svobodná a člověk mohl říkat, co má na srdci...
... nemusel bych vůbec odcházet z Ruska.
Je to...
Tento odchod...
Je to...
-Jak se vede tvému bratrovi Vanyovi? - Je v pohodě.
- Volá ti? Je tam pořád? - Ano. Stal se kapitánem.
- Fakt, kapitán?! - Ano.
Jdu do knihovny, abych se tak trochu rozloučil.
Nech mě natočit, jak opravuješ knihy.
Jsou úplně roztrhané.
Řekni mi, co děláš.
Přilepuju ten obal.
Kdo na světě vůbec tuší, že tyhle knihy opravuješ?
Říkáš o tom dětem?
Přináším ti rostlinu…
k tobě domů.
Když zemře, nic se neděje. Ale když přežije, budu opravdu moc šťastná.
- Jo? - Jo.
- Co si o tom myslíš? - Co si myslím já?
Mám pocit, že cítí, že odcházím,
ale neví, že to bude na vždy.
Nedá se vyslovit ta slova někomu, koho tak moc miluješ.
Miluji...
...skoro všechno tady na tom místě.
Zbožňuji ty šedé sovětské budovy.
Zbožňuji to spletité bludiště trubek vycházejících z měděné továrny.
Trubky, trubky...
Zbožňuji ty skvrny po stranách budov.
Miluji hromy a bouřky.
P, je čas promluvit si o tvém odchodu.
Než přejdeš hranice, smaž naši šifrovanou aplikaci na zprávy.
Musíš být velmi opatrný, jak přeneseš svůj záznam přes hraniční kontrolu.
Máš zpáteční lístek. Budou si myslet, že se vracíš za 7 dnů.
Myslím, že to, co jsi udělal, bude mít velký dopad.
Poslední úkol před tím, než odejdu.
Letos na naši promoční slavnost
má být vytržen a zasazen na školním dvoře mladý strom.
Symbol nových začátků.
Dnes jsem koordinátorem akcí na Karabašské základní škole
a je na mně, abych připravil promoční ceremoniál.
Diplomky jsou připravené. Proslovy jsou sepsané.
Tyto úkoly jsem vykonal podle svých nejlepších schopností.
Vytvoř si svůj osud vlastníma rukama. Jdi proti větru. Neseď na místě.
Žádná snadná cesta neexistuje.
Drazí přátelé!
Milí absolventi,
vážení rodiče
a učitelé!
Za velmi krátkou chvíli vaši děti, vaši studenti,
vaši bratři a sestry,
vaši nejbližší, vaše rodina
uslyší svou školu naposledy.
A to bude pro ně znamenat počátek skutečného dospělého života.
Chci této chvíle využít, moji milí přátelé,
abych řekl, jak nádherné je, že vás opravdu mohu nazývat svými přáteli.
Ať vás život zavede kamkoli,
přeji vám
pevnou půdu pod nohama.
Ano, čekají vás zatáčky.
Ano, život vám přinese vzestupy i pády.
Ano, čekají vás křižovatky a zásadní okamžiky, kdy se budete muset rozhodnout.
Někdy musíte udělat to, co je správné… a někdy,
abyste projevili svou lásku, musíte obětovat všechno.
Ale vím, že vaše rozhodnutí bude vycházet z vašeho srdce.
Moc vás miluju.
Mockrát vám děkuji, že jste se mnou pracovali
během těchto let.
Mám vás velmi rád. Nastal čas posledního zvonění.
Všichni jsme byli spojeni hlubokým vědomím toho, co za sebou necháváme.
A naprostá slepota vůči tomu, co vlastně znamenají další kroky.
Nemůže to být tady, proč to vlastně hledám?
Děkujeme vám za vaši lásku a podporu, kterou jste nám dávali.
Byli jste tu pro nás v nejtěžších časech a vždy nás podporovali.
Tohle je můj pas.
No ty vole!
Ještě jednou jsme se všichni objali a tančili v tom nejtoxičtějším městě na Zemi.
A téměř jste mohli cítit vůni čistého uralského horského vzduchu
skrz ty jedovaté výpary.
překlad: djbeton / David Blaštík herohero.co/tupac.cz www.tupac-cz.cz