Výňatky z Adamova deníku

Mark Twain

knihy do vaší dlaně

www.palmknihy.cz
knihy pro kapesní i stolní počítače
© Palmknihy 2000-2009

Výňatky z Adamova deníku

Mark Twain

PONDĚLÍ - To nové stvořeni s dlouhými vlasy hodně překáží. Pořád se kolem mne motá a sleduje mě. Nemám to rád, nejsem na společnost zvyklý. Radši si má to stvořeni zůstat s ostatními živočichy... Je dnes zamračeno, fouká od východu takže si myslím, že nám bude pršet. Nám? Kde jsem to slovo vzal? Už si vzpomínám. Užívá ho to nové stvoření.

ÚTERÝ - Byl jsem si prohlédnout ten veliký vodopád. Myslím, že je to nejhezčí věc, kterou máme na našem pozemku. To nové stvoření tomu říká Niagarské vodopády - proč, to tedy vůbec nevím. Říká, že to vypadá jako Niagarské vodopády. Ale to ovšem není žádný důvod, jen svévole a slaboduchost. Mně se vůbec nenaskytne příležitost cokoli nějak pojmenovat. Cokoli se naskytne, to nové stvoření to vždycky pojmenuje dřív, než se dokáži vzepřít. A vždycky uvádí stejnou záminku - prý to vypadá jako ta věc. Například blboun nejapný. Prý tomu stvoření stačí podívat se na něj a hned vidí, že "vypadá jako blboun nejapný". Nepochybně si bude muset to jméno ponechat. Unavuje mě vztekat se kvůli tomu a tak jako tak to k ničemu není. Blboun nejapný! Nevypadá jako blboun nejapný o nic víc než já.

STŘEDA - Postavil jsem si přístřešek proti dešti, ale není mi dovoleno, abych ho v klidu užíval sám. Vetřelo se mi tam to nové stvoření. Když jsem se je snažil vyhodit, ronilo vodu z děr, co se jimi dívá, otíralo si ji hřbetem pracek a vřeštělo jako někteří jiní živočichové, když se octnou v úzkých. Byl bych radši, kdyby neumělo mluvit, protože rnluví pořád. Tohle vypadá jako laciný pošklebek na účet toho ubohého tvora či jako pomluva, jenže já to tak nemyslím. Nikdy dřív jsem totiž neslyšel lidský hlas a jakýkoli nový a neznámý zvuk, který se vetře sem do velebného ticha této zasněné samoty, bolestně zasahuje můj sluch a připadá mi jako falešný tón. A tenhle nový zvuk se ozývá tak blízko u mne, zni mi přímo u ramene, hned u samého ucha, napřed na jedné straně, vzápětí na druhé, a já přitom uvykl jen zvukům více či méně ode mne vzdáleným.

PÁTEK - Udělování jmen bezohledně pokračuje, ať se tomu jakkoli snažím bránit. Měl jsem pro zdejší pozemky výtečný název, zněl hudebně a pěkně - RAJSKÁ ZAHRADA. Potají tomu tak říkám dál, ale veřejně už ne. To nové stvoření tvrdí, že jsou to samé lesy, skály a přírodní scenérie, takže se to zahradě vůbec nepodobá. Prý to vypadá jako park a vůbec to nevypadá jinak než park. Z toho důvodu, aniž jsem byl požádán o radu, dostalo to nové jméno - PARK NIAGARSKÝCH VODOPÁDŮ. To mi připadá jako značná libovůle. A už je vystrčena tabulka s nápisem:

NEVSTUPUJTE NA TRÁVNÍK

Můj život není tak šťastný, jako býval.

SOBOTA - To nové stvoření jí příliš mnoho ovoce. Nejspíš nám zásoby brzy dojdou. Zase už "nám" - to je slovo toho stvoření a teď už taky moje, protože je slyším tak často. Dnes ráno byla hrozná mlha. Pokud jde o mne, v mlze nevycházím. To nové stvoření vychází. Chodí ven za každého počasí a pak tu šlape ublácenýma nohama. A mluví. Bývalo tu tak příjemně a klidno.

NEDĚLE - Přestál jsem to. Tenhle den začíná být čím dál obtížnější. Minulého listopadu byl vybrán a zvolen jako den odpočinku. Takových dní jsem už předtím měl šest v jednom týdnu. Dnes ráno se to nové stvoření snažilo krást jablka ze zakázaného stromu.

PONDĚLÍ - To nové stvoření říká, že se jmenuje Eva To je mi docela vhod a nemám námitky. Prý ať je tím jménem volám, když chci, aby přišlo. Já mu na to v té chvíli odpověděl, že je v tom případě přebytečné. To slovo zjevně zvýšilo jeho úctu vůči mně a skutečně jde o pěkné a rozlehlé slovo, které snese, aby se opakovalo. Říká mi, že není ono, ale ona. To ie patrně pochybné, ale nesejde mi na tom; bylo by mi úplně jedno, kdo nebo co je, kdyby si šla po svých a nemluvila.

ÚTERÝ - Posela celé pozemky hanebnými jmény a ohavnými nápisy:

TUDY K VÍRŮM

TUDY KE KOZÍMU OSTROVU

K JESKYNI VĚTRŮ DOJDETE TOUTO CESTOU

Říká, že by tady z toho parku mohlo být pěkné letovisko, jen kdyby přilákalo nějaké zákazníky. Letovisko - další její vynález - prostě slovo bez významu. Co je to letovisko? Ale je lip se jí neptat, protože tak vášnivě ráda vysvětluje.

PÁTEK - Začala mě snažně prosit, ať se nespouštím z vodopádů. Co je na tom špatného? Prý jí z toho jde mráz po zádech. To bych rád věděl proč; dělám to odjakživa - vždycky se mi líbilo vrhat se do vody i to vzrušení a chlad. Myslel jsem si, že proto tu ty vodopády jsou. Nemají žádný smysl, který by mi byl pochopitelný, a pro něco přitom musely být stvořeny. Ona tvrdí, že byly stvořeny jen pro podívanou - jako nosorožci a mastodonti.

Spustil jsem se z vodopádů v sudu - nebyla s tím spokojena. Přeplul jsem je ve vaně - ani to ji neuspokojilo. Přeplaval jsem Viry a Peřeje v plavkách z fíkového listu. Velmi se tím poškodily. Únavně si proto stěžovala na mou výstřednost. Příliš se mi tu brání v jednáni. Potřebuji změnit místo pobytu.

SOBOTA - Minulé úterý večer jsem uprchl, byl jsem na cestě dva dny, postavil jsem si na ukrytém místě jiný přístřešek a zahladil své stopy, jak nejlépe jsem dokázal, ale dostihla mě pomocí zvířete, které ochočila a říká mu vlk, znovu spustila to žalostné vřeštění a ronila vodu z těch míst, kudy se dívá. Musel jsem se s ní vrátit, ale co nejdřív budu emigrovat znovu, jen co se naskytne příležitost. Zabývá se mnoha pošetilostmi, například studiem důvodů, proč se zvířata zvaná lvi a tygři živí travou a květinami, když jejich zuby, jak ona říká, byly podle všech známek zamýšleny k tomu, aby požírala jedno druhé. Je to hloupost, protože by to znamenalo, že by se ta zvířata musela navzájem zabíjet, a pokud tomu rozumím, zavedlo by se tím to, čemu se říká "smrt", a smrt, jak mi bylo řečeno, do Parku ještě nevstoupila. Toho z jistých přičiň lituji.

NEDĚLE - Podařilo se mi ji přežít.

PONDĚLÍ - Domnívám se, že jsem pochopil, k čemu je týden: poskytuje čas, aby se člověk vzpamatoval z únavy neděle. Připadá mi to jako dobrý nápad---------Znovu lezla na ten strom. Sundal jsem ji z něho. Říkala, že se nikdo nedíval. Zdá se, že to považuje za dostatečné ospravedlněni, aby riskovala cokoli nebezpečného. Řekl jsem jí to. Slovo ospravedlnění vyvolalo její obdiv - a jak se mi zdálo, i závist. Je to výtečné slovo.

UTERY - Řekla mi, že je stvořena z žebra vzatého z mého těla. To je přinejmenším pochybné, pokud to není víc než pochybné. Žádné žebro mi nechybí. Má velké starosti s luňákem, tvrdí, že mu tráva nesvědčí, má strach, že ho nedokáže vychovat, a myslí si, že bylo zamýšleno, aby se živil zkaženým masem. Luňák se musí spokojit, jak nejlíp dokáže, jenom tím, čeho se mu dostane. Nemůžeme převrátit celý plán jen proto, abychom vyhověli luňákovi.

SOBOTA - Včera spadla do rybníka, když se zhlížela v jeho hladině, jak to dělá pořád. Skoro se udusila a říkala, že to bylo velmi nepříjemné. Začala proto litovat ty tvory, kteří tam žijí a kterým se říká ryby. protože nadále dává jména věcem, jež to nepotřebují a tak jako tak nepřijdou, když je člověk tím jménem zavolá, jenže ona je prostě pitomá a tohle pro ni není žádný důvod; spoustu jich tedy odtamtud včera večer vzala, přinesla je a položila do mé postele, aby se zahřáli, ale celý den se na ně co chvíli dívám a nepřipadá mi, že by byli šťastnější než dřív, jen jsou pokojnější. V noci je vyhodím ven. Už s nimi spát nebudu, protože jsem poznal, jak jsou lepkaví a jak nepříjemně se člověku mezi nimi leží, když nemá nic na sobě.

NEDĚLE - Přežil jsem ji.

ÚTERÝ - Začala se zabývat jedním hadem. Ostatní živočichy to těší, protože pořád s nimi experimentovala, takže je to otravovalo, a těší to i mě, protože ten had mluví, a to mi umožňuje, abych si odpočinul.

PÁTEK - Říká, že jí ten had radí, aby okusila ovoce z onoho stromu, a výsledkem prý bude velkolepé, krásné a vznešené ponaučení. Odpověděl jsem jí, že to bude mít i další výsledek - zavede se tím do světa smrt. To byl ode mne omyl - měl jsem si tu odpověď nechat pro sebe, protože ji díky mým slovům něco napadlo - že by totiž mohla zachránit chorého luňáka a opatřit čerstvé maso zmalomyslnělým lvům a tygrům. Poradil jsem ji, ať se drží stranou od onoho stromu. Odpověděla, že se stranou držet nebude. Předvídám nesnáze. Budu emigrovat.

STŘEDA - Vedlo se mi pestře. Včera večer jsem unikl, jel jsem celou noc tak rychle, jak můj kůň dokázal, a doufal jsem octnout se daleko mimo Park a někde se skrýt, než ty nesnáze začnou, ale nepovedlo se to. Asi hodinu po svítání, když jsem jel rozkvetlou pláni, kde se podle svých různých zvyků pásly, dřímaly nebo si hrály tisíce živočichů, náhle všechna ta zvěř propukla v bouři strašných zvuků, v jediném okamžiku nastalo na pláni ztřeštěné vzrušeni a každé z těch zvířat se ničivě vrhalo na druhé. Věděl jsem, co to znamená - Eva snědla to ovoce a do světa vstoupila smrt. Tygři sežrali mého koně, vůbec nedbali mých rozkazů, že toho mají nechat, a byli by sežrali i mě, kdybych tam byl zůstal - jenže já tam nezůstal a velmi spěšně jsem uprchl------Našel jsem tohle místo vně Parku a několik dní mi tu bylo docela dobře, jenže ona mě pak našla. Našla mě a dala tomu místu jméno Tona-wanda - protože to prý jako to místo blízko pod Niagarou, prapůvodně "rychlá voda", opravdu vypadá. Vlastně mi ani nebylo proti mysli, že přišla, protože tady skoro není do čeho zobnout a ona s sebou přinesla několik těch jablek. Musel jsem je sníst, tak jsem byl vyhladovělý. Příčilo se to mým zásadám, ale dospívám k poznáni, že krom chvil, kdy je člověk pořádně najeden, zásady nemají dostatek účinné sily--------Přišla zastřená větvemi a svazečky listí, a když jsem se jí zeptal, co tím nesmyslem mysli, strh! to z ní a odhodil, chichotala se a červenala. Nikdy jsem do té doby nikoho neviděl, jak se chichotá a červená, a připadalo mi to jako neslušnost i slabomyslnost. Odpověděla mi, že brzy poznám, jak to s tím je. V tom měla pravdu. Jakkoli jsem byl hladový, odložil jsem to jablko, když jsem ho snědl teprv půlku - nejlepší jablko, jaké jsem kdy viděl, když se uváží, jak pozdní doba už byla -, vyzdobil jsem se těmi shozenými větvemi a listovím, promluvil jsem pak na ni dost přísně a přikázal ji, ať jde, sežene větví a listí víc a nedělá ze sebe takovou podívanou. Vykonala, co jsem přikázal, a pak jsme se doplížili tam, kde spolu bojovala ta divoká zvěř, a já ji pohnul k tomu, aby si ušila dvoje oblečení vhodné pro veřejné příležitosti. Je pravda, že jsou to šaty nepohodlné, ale mají patřičný styl a to je, pokud jde o šaty, to nejdůležitější - -Zjišťuji, že je to docela dobrá družka. Když jsem nyní ztratil svůj majetek, cítím, že bych se bez ni cítil osaměly a sklíčeny. Krom toho tvrdí, že je přikázáno, abychom si od nynějška dobývali živobytí praci. Bude užitečná. Já budu dohlížet

O DESET DNI POZDĚJI - Viní mě, že jsem příčinou našeho neštěstí! Zní to úplně upřímně a pravdivě, když mi sděluje, jak ji Had ujistil, že tím zakázaným ovocem nebyla jablka, ale hrachovina. Odpověděl jsem, že v tom případě jsem nevinen, protože jsem žádnou hrachovinu nejedl. Had ji prý ovšem řekl, že "stará hrachovina" je obrazné rčení, znamenající omšelý vtip. V té chvíli jsem zbledl, protože jsem na ukrácení dlouhé chvíle mnohokrát zavtipkoval a některé z těch vtipů možná byly toho druhu, třebaže jsem se poctivě domníval, že ve chvíli, kdy jsem je pronesl, byly nové. Zeptala se mne, zda jsem některý pronesl právě ve chvíli té katastrofy. Musel jsem připustit, že jsem si jeden řekl sám pro sebe, ale nikoli nahlas. Zněl takhle. Myslel jsem na Vodopády a řekl si: "Jaká je to nádhera vidět to obrovské množství vody, jak se řítí dolů!" Pak mi vzápětí bleskla hlavou bystrá myšlenka, dovolil jsem jí volný průběh, řekl jsem si: "Bylo by mnohem nádhernější vidět, jak se řítí nahoru!" - a div jsem samým smíchem nad tím neumřel právě v tom okamžiku, kdy v přírodě propuklo válčení a smrt a já musel prchnout, abych si zachránil život. "Tady to máš," vítězoslavně prohlásila, "to je právě ten vtip, o kterém se Had zmínil, nazval ho prapůvodní starou hrachovinou a řekl, že vznikl ve chvíli stvoření světa." Běda, opravdu jsem vinen. Kéž bych nebyl tak vtipný, kéž by mě ta zářivá myšlenka nebyla napadla!

O ROK POZDĚJI - Dali jsme tomu jméno Kain. Chytila to, když jsem byl lovit zvěř na severním břehu jezera Erie, a to ve stromoví dvě mile od našeho úkrytu - nebo to možná byly čtyři míle, tím si neni jistá. Něčím se nám to podobá a je to možná nějaký náš příbuzný. Tak si to aspoň myslí ona, ale podle mého soudu je to omyl. Rozdíl velikosti potvrzuje závěr, že je to jiný a nový druh živočicha -snad ryba, ale když jsem to dal do vody, abych se přesvědčil, potopilo se to, takže ona se tam vrhla a vytáhla to ven, než byla příležitost, aby experiment tu otázku rozřešil. Ještě pořád si myslím, že je to ryba, ale jí je jedno, co to vlastně je, a nechce mi dovolit, abych to vyzkoušel. Vůbec to nechápu. Přichod toho stvoření jako by byl změnil celou její povahu a zavinil, že si ohledně experimentů počíná nerozumné. Vidi v něm něco důležitějšího, než jsou jiní živočichové, ale nedokáže vysvětlit proč. V hlavě se jí všechno popletlo - dokazuje to kdečím. Když si někdy ta ryba stěžuje a chce zpátky do vody, ona ji třeba i půl noci nosí v náruči. V takových chvílích jí voda prýští z těch míst ve tváři, kudy se dívá, pleská tu rybu po zádech, něžně ji konejší a vůbec vyjadřuje stem způsobů žal a ustaranost. Nikdy jsem ji nezažil, že by si tak byla počínala s kteroukoli jinou rybou, a velmi mě to znepokojuje. Nosívala takhle mladičké tygry a hrála si s nimi v dobách, než jsme přišli o svůj majetek, ale to byla jen hra a nikdy se kvůli nim tak nerozcitlivěla, když jim z večeře bylo špatně od žaludku.

NEDĚLE - O nedělích nepracuje, ale ze samé únavy polehává, těší ji, když se ta ryba po ní převaluje, vydává pošetilé zvuky, aby ji pobavila, a předstírá, že jí hryže pracičky, což probouzí její smích. Ještě jsem nezažil rybu, která by se uměla smát Podněcuje mé to k pochybnostem --------- I já začínám mít neděli rád. Celý týden dohlížet člověka tak unaví. Mělo by být nedělí víc. Za starých časů bývaly obtížné, ale teď mi přicházejí vhod.

STŘEDA - Není to ryba. Nedokáži dost dobře rozhodnout, co to vlastně je. Vydává to podivné ďábelské zvuky, když to neni spokojeno, a říká to "hůhů", když je to spokojeno. Neni to jeden z nás, protože to nechodí, není to pták, protože to nelétá, není to žába, protože to neskáče, není to had, protože se to neplazí. a určitě vím, že to není ryba, i když se mi neposkytuje příležitost zjistit, zda to umí, nebo neumí plavat. Jen to polehává, a to většinou na zádech a s nohama vzhůru. Co živ jsem předtím neviděl žádného živočicha, aby si takhle počínal. Prohlásil jsem, že podle mne je to záhada, ale ona jen obdivovala to slovo, aniž mu rozuměla. Podle mého soudu je to buď záhada, nebo nějaký druh brouka. Jestli to umře, rozeberu to a podívám se, jak je to v tom zařízeno. Nikdy jsem nezažil, aby mě něco tak uvedlo ve zmatek.

O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI - Zmatek se násobí, místo aby se zmenšoval. Mnoho toho teď nenaspím. přestalo to polehávat a chodí to po čtyřech nohách. Přesto se to liší od jiných čtyřnohých živočichů, a to tím, že to má přední nohy neobyčejně krátké, takže hlavní část jeho těla vyčnívá nepříjemně vysoko a to vůbec není půvabné. Je to sestaveno skoro stejně jako my, ale metoda jeho pohybu dokazuje, že to není z našeho rodu. Krátké přední nohy a dlouhé zadní nohy naznačují, že to patří k rodu klokanů, ale zjevně jde o výraznou variaci té odrůdy, protože skutečný klokan skáče, kdežto tenhle tvor neskáče nikdy. Přesto je to odrůda zvláštní a zajímavá a podnes nebyla katalogizována. Protože jsem ji objevil já, pocítil jsem oprávnění domáhat se za ten objev uznání připojením svého jména k tomu tvoru, které tedy podle mě zní Kangaroorum Adamiensis, čili klokan adamovský--------Určitě byl zcela mladičký, když k nám přišel, protože od té doby obrovsky vyrostl. Je teď jistě pětkrát větší, než byl tenkrát, a když není spokojen, dokáže vydat zvuk dvaadvacetkrát až osmatřicetkrát hlučnější než v těch prvních chvílích. Násilí to neumírňuje a má naopak opačné následky. Proto jsem s tím systémem přestal. Ona toho tvora usmiřuje přesvědčováním a tím, že mu dává věci, o nichž mu předtim řekla, že mu je nedá. Jak bylo už poznamenáno, nebyl jsem doma, když to prvně přišlo, a ona mi řekla, že to našla v lesích. Zdá se divné, že je to jediný tvor toho druhu, ale určitě tomu tak je, protože jsem se celé týdny do vyčerpání honil, abych do své sbírky našel dalšího, s kterým by si taky ten nynější mohl hrát, protože by pak určitě byl pokojnější a snadněji bychom ho dokázali zkrotit. Ale nikde nenacházím, co by se mu třeba jen vzdáleně podobalo, a co je nejpodivnější, nikde není vidět stopy takového tvora. Nemůže jinak než žít na zemi; a jak se tedy pohybuje z místa na místo, aniž po sobě zanechá stopy? Nastražil jsem tucet pastí, ale nejsou k ničemu. Chytil jsem do nich nejrůznější malé živočichy, jen takového ne; většinou jde o živočichy, kteří se nejspíš dávají lapit do pasti ze zvědavosti, k čemu je tam to mléko. Nikdy je nevypijí.

O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI - Ten klokan pořád roste, což je velmi podivně a uvádí mě to ve zmatek. Nikdy jsem nepoznal tvora, který by rostl tak dlouho. Má teď na hlavě srst, ne takovou jako klokan, ale přesně stejnou jako naše vlasy krom toho, že je mnohem jemnější a měkčí, a místo aby byla černá, je zrzavá. Z vrtošivého a mučivého vývoje té nezařaditelné zoologické zrůdy se nejspíš pomatu. Kdybych jen dokázal chytit další - ale je to beznadějné; jde o novou odrůdu a její jediný vzorek, to je zřejmé. Ale chytil jsem opravdového klokana a přinesl ho sem, protože jsem si myslel, že ten zdejší, když je tak sám, přijme radši jeho společnost, než aby neměl vůbec nikoho příbuzného, nebo že vůbec přijme jakéhokoli živočicha, k němuž by mohl pociťovat blízkost nebo v němž by probudil účast svou opuštěností tady mezi cizími tvory, kteří neznají jeho životní způsoby ani zvyky a nevědí, jak si mají počínat, aby se tady cítil jako mezi přáteli, ale byl to omyl ~ jen co klokana spatřil, zmocnily se ho strašné záchvaty a ty mě přesvědčily, že žádného jiného co živ neviděl. Je mi toho ubohého hlučného živočiška líto, ale ničím ho nedokáži obšťastnit. Snad kdybych ho uměl zkrotit - ale na to není ani pomýšlení; čím víc se o to snažím, tím hůř jako bych dělal. Do hloubi srdce mé rmoutí, když vidím ty jeho maličké bouře zármutku a zlosti. Chtěl jsem ho nechat uprchnout, jenže ona o tom nechtěla ani slyšet Připadalo mi to kruté a nepodobalo se to její povaze, ale možná že má přece jen pravdu. Asi by ten tvor byl opuštěnější než kdy dřív, protože nedokáži-li já najít jiného tvora jeho druhu, jak by to dokázal on!

O PĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI - Není to klokan! Není, protože se opírá o její prst, ujde tak několik kroků na zadních nohách a potom upadne. Nejspíš je to nějaký druh medvěda, jenže nemá ocas - aspoň zatím - ani kožešinu krom té na hlavě. Pořád roste - a to je podivná okolnost, protože medvědi dorůstají mnohem dříve. Medvědi jsou nebezpeční - od chvíle naší katastrofy - a nehodlám dopustit, aby se nám tu tenhle nadále potuloval bez náhubku. Navrhl jsem, že jí opatřím jiného klokana, nechá-li toho nynějšího odejít, ale nebylo to k ničemu - mám z ní dojem, že je rozhodnuta dohnat nás k tomu, abychom podstoupili všechna možná pošetilá nebezpečí. Než přišla o rozum, nebyla taková.

O ČTRNÁCT DNÍ POZDĚJI - Prozkoumal jsem tomu tvorovi ústa. Zatím nehrozí žádné nebezpečí: má jen jeden zub. Ocas mu ještě nevyrostl. Tropí víc hluku než kdy dřív - zvlášť v noci. Vystěhoval jsem se ven. Ale ráno co ráno se budu vracet na snídani a přesvědčím se, má-li už víc zubů. Bude-li mít v ústech celý chrup, bude na čase, aby s ocasem či bez ocasu odešel, protože medvěd nepotřebuje ocas k tomu, aby byl nebezpečný.

O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI - Měsíc jsem lovil zvěř a chytal ryby v tom kraji, kterému ona říká Buffalo; nevím, proč mu tak říká, pokud to není proto, že "buffalo" znamená buvol a tam není po buvolech ani stopy. Ten medvěd se zatím naučil pajdat na zadních nohách úplně sám a říká "tatí" a "mami". Určitě je to nějaká nová odrůda. Podoba těch zvuků se slovy ovšem je možná jen a jen náhodná, takže v nich není žádný záměr ani smysl, ale i v tom případě je to něco zvláštního a jde o cosi, co žádný jiný medvěd nedokáže. Toto napodobení řeči spolu s obecnou nepřítomností kožešiny a s naprostou nepřítomnosti ocasu dostatečně naznačuje, že jde o nový druh medvěda. Další jeho studium bude neobyčejně zajímavé. Zatím se vydám na dalekou výpravu do lesů na severu a podniknu vyčerpávající pátrání. Určitě tam někde je ještě jeden takový medvěd a tenhle bude méně nebezpečný, jen co bude mít za společníka tvora svého druhu. Vyrazím hned teď, ale napřed mu dám náhubek.

O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI - Byl to lov strašně únavný, ale úspěchu jsem nedosáhl. Kdežto ona, aniž se hnula z domácích pozemků, chytila mezitím dalšího! Tolik štěstí jsem já co živ neměl. Mohl bych v těch lesích lovit sto let a nikdy bych na takového tvora nenatrefil.

NAZÍTŘÍ - Porovnával jsem toho nového s tím dřívějším a je naprosto jasné, že jsou téhož rodu. Chystal jsem se vycpat si jednoho z nich pro svou sbírku, ale z jakéhosi důvodu ona je proti tomu, a tak jsem se té myšlenky vzdal, i když se domnívám, že je to omyl. Byla by to pro vědu nenahraditelná ztráta, kdyby nám uprchlí. Starší z nich je nyní krotší než dřív a umí se smát i mluvit jako papoušek, jak se tomu nepochybně naučil tím, že je skoro pořád s tou papoušicí a má vysoce vyvinutou napodobovací schopnost. Bude pro mne ohromením, ukáže-li se, že je to nový druh papouška, přitom bych tím však vůbec neměl být ohromen, protože od těch prvních dní, kdy byl rybou, byl už vším, na co dokázal pomyslet. Ten nový je nyní stejně ošklivý, jako zprvu byl ten dřívější; má právě tak jako on pleť v barvě siry a syrového masa a tu mimořádnou hlavu bez jediného chloupku nahoře. Ona mu říká Ábel.

O DESET LET POZDĚJ! - Jsou to chlapci, jak jsme zjistili už nedávno. Popletlo nás kdysi, že se objevili v tom malíčkem a nezralém stavu a my na to nebyli zvykli. Máme ted i několik děvčat. Ábel je hodný chlapec, ale kdyby Kain byl zůstal medvědem, byl by lepši, než je. Po těch dlouhých letech vidím, že jsem se na počátku v Evě mýlil; je lepši žít vně Rajské zahrady s ní než uvnitř bez ní. Zprvu mi připadalo, že příliš mnoho mluví, ale teď by mi bylo líto, kdyby ten hlas umlkl a zmizel z mého života. Buď požehnána ona hrachovina, jež nás spolu svedla a naučila mě znát dobrotu jejího srdce a něhu jejího ducha!