Nedochůdče

Vasil Roman

knihy do vaší dlaně

www.palmknihy.cz
knihy pro kapesní i stolní počítače
© Palmknihy 2000-2009

Nedochůdče

Vasil Roman

UPOZORNĚNÍ:

1. Osoby a jejich osudové příběhy v této knize jsou výplodem fantazie autora. Jakákoli podobnost se skutečnými jmény, událostmi a prostředím je čistě náhodná.

Vasil Roman.

Stál tam před obchoďákem, jako malé "f" Lidé kolem něj nevšímavě chvátali, jedni dovnitř, jiní ven a on tam u sloupu stál, ani se nehnul. Nahodil jsem řeč .

"Kolik je hodin?" ptám se téměř slušně.

"Nevím!" odpoví a těká očima po všech čertech.

"Mhm..." uvažují,

"...Další chytrák, který si myslí, že bez něj je svět ztracený."

"A kolik bylo včera o takovém čase?" zkouším ho popíchnout. Domnívam se, že to s ním alespoň trochu hne. Polkne naprázdno. Soudím, že jsem se strefil do černého.

"Nevím" špitne polekaně. Zdá se, že má slzy na krajíčku. To mě namíchne. Nabuzený si usmyslím, že budu důraznější. Právě se chystám zaútočit, ale znenadání se u něj objevuje nohatá blondýna odbarvená na černo - to poznám hned. Chytne ho za ruku a zmalovanýma pysky říká:

"Štěpánku nebál ses, když maminka byla u kadeřníka tak dlouho?"

Nehledí na ní. Nejistě zavrtí hlavou. Visí na mně tím svým kukučem, jakoby se chtěl dozvědět něco víc, než odpověď nato, nač jsem se ptal. Bloncka ho táhne pryč. Poslušně jde. Jen ta zatracená očiska má přes rameno pořád upřená do mých. Křepce a jistě vedle ní cupitá, zřejmě domů. Nato, že měří něco nad půl metru a má snad pět let, si počíná sakramenský šikovně.

"Blbeček !" pomyslím si, když zmizí z mých oči. Ale ty jeho leklé oči s otázkou se mnou zůstaly, vidím je ještě dnes. S divným pocitem v srdci jsem mrknul na porcelánové hodiny ve výloze klenotnictví. Malá ručička ještě nebyla na vrcholu. Měl jsem dost času( do školy chodím až je ručička o dílek za vrcholem) a naděje, že stihnu dalšího prcka vyděsit daleko víc, i když z pohledu nedochůdčete, jež na mně tak blbě zíralo, jsem byl hodnou chvíli jaksi nesvůj.