RUDÁ

GALERIE

TIFFANY REISZ

RUDÁ

GALERIE

Obsah

1. Hon na lišku

2. Kurtizána

3. Olympie

4. Trh s otroky

5. Nymfy a Satyr

6. Portrét gentlemana

7. Dora a Minotaurus

8. Krvácející muž

9. Římské milosrdenství

10. Snídaně v trávě

11. Únos Sabinek

Milence

1. Hon na lišku

…

Vždycky se ta galerie jmenovala Rudá, dokonce i předtím, než ji tak vymalovali.

Původně se jmenovala jen U Ruďase, protože předchozím majitelem toho místa byl muž, který se jmenoval Červený, což jaksi stačilo. Ale Monina matka říkala, že ten název pochází už z 20. let minulého století, kdy Rudá byl oblíbený bar v období prohibice. Říkala, že během krvavých gangsterských přestřelek bylo hodně lidí zabito, takže místo získalo přezdívku Malá rudá střelecká galerie. Nic z toho samozřejmě nebyla pravda, ale Monina matka byla z těch, kteří dávali přednost kráse před pravdou. Milovala Rudou galerii a myslela si, že si zaslouží tu nejlepší historku o svém původu. Mona ten výmysl nikdy nepředávala dál, ale také jej nikdy nepopírala. Též nechávala cihly natřené karmínovou barvou a svoje hnědé vlasy si barvila na jasně červené.

Tak by to její matka chtěla.

Milovala Rudou galerii tak moc, že její poslední slova pronesená k Moně byla: „Udělej, co musíš, ale zachraň Rudou.“ A jedině z toho důvodu Mona seděla dlouho po zavírací době u svého psacího stolu a znovu a znovu počítala v naději, že někde najde nějakou zatoulanou nulu – nulu, která by změnila aktiva v hodnotě padesáti tisíc dolarů na pět set tisíc. Okradla Petera, aby zaplatila Paulovi, a teď Peter stojí za dveřmi a buší na ně. A už není nikdo, koho by mohla okrást, aby mu zaplatila.

Jedině když galerii prodá.

Mona se asi nikdy nedozví, proč její matka to místo tak milovala. No, Mona měla Rudou také ráda, tuhle jejich malou galerii v Savoyské ulici. Líbily se jí rudé cihly a skleněná výloha, tmavě namořené tvrdé dřevo, rudé sametové závěsy na stěnách, na nichž barvy obrazů tak vynikaly. Měla ráda malou kancelář vzadu, která byla kdysi matčina, ale nyní je její. Milovala malý sklad vzadu, do jehož bezpečí se uchovávaly obrazy a sochy, které se zrovna nevystavovaly – vlastně to byla druhá, soukromá umělecká galerie. Co však nemilovala, byl ten dluh. Kdyby matka zemřela náhle, Mona by možná byla schopná galerii zachránit. Ale vše bylo jinak. Matka byla nemocná a přežívala další dva roky, chvíli jí bylo lépe a pak zase hůř, lépe a hůř, krok dopředu a dva zpátky. Nakonec to jediné, co mohla Moně zanechat, byl doklad o vlastnictví galerie a obrovský dluh za léčebné výdaje, které matčino pojištění nepokrývalo.

A umění už nikoho nezajímalo.

Věděla, že to není pravda, ale veškeré pokusy galerii oživit byly neúspěšné. Nadějní umělci přitahovali mladé hip-hopové davy. Ale těmto mladým lidem stačilo, že se zadarmo napijí vína a nacpou sušenkami a sýrem – žádné obrazy nekupovali. Trh zaplavili svými díly starší umělci, a pokud Rudá vůbec něco prodávala, bylo to za hubičku. Pokusila se získat pozůstalost nedávno zemřelého malíře na výstavu jeho sbírky, ale jeho potomci se domluvili s větší galerií na předměstí. Nedivila se jim. Sama by si možná Rudou galerii také nevybrala.

Dneska propustila úplně posledního člena svého personálu.

Samozřejmě kromě Tu-Tu. Nikdy by se Tu-Tu nevzdala.

„Neboj se,“ řekla černému kocourkovi, schoulenému v pelíšku v rohu kanceláře. „Jestli galerii prodám, bezdomovec z tebe nebude. Můžeš bydlet se mnou.“

Tu-Tu – celým jménem Toulouse-Lautrec – vrhl jejím směrem jen letmý pohled, zamrkal zářivě zelenýma očima a vrátil se na dalších deset minut ke své práci, konkrétně k olizování pravé tlapky. Tu-Tu patřil ke zdejšímu inventáři už deset let. Matka tehdy našla podvyživené černé kotě v aleji o dvě ulice dál a přinesla ho do galerie, aby ho vypiplala. Nikdy pořádně nevyrostl, ale srst měl lesklou a hebkou, oči jasné a předl tak hlasitě, že by probudil i mrtvého. Mona ve svém bytě neměla dovoleno chovat domácí mazlíčky, ale co oči paní domácí nevidí, to ji ani nerozzlobí. Deset let. Když matka Tu-Tu přinesla, bylo Moně patnáct. Před deseti lety byla galerie chloubou Savoyské ulice, miláčkem umělecké čtvrti. Nájmy však od té doby pořádně zdražily a galerie, jedna po druhé, zavíraly nebo se stěhovaly. Zůstala jen Rudá.

A ta bude nyní také muset zavřít.

Mona vstala od stolu a přešla k pelíšku Tu-Tu. Pohladila mu hlavu a bradu a přitiskla mu ruku na bok, aby cítila to úžasné předení dieselového motoru. Uklidňovalo ji to. Šeptem mu slibovala, že se mu bude v jejím bytě líbit. Že mu nedává výpověď, ale prodává galerii. Řekla mu, aby pověděl její matce – ta totiž byla přesvědčená, že kočky mohou komunikovat s mrtvými –, že Mona udělala vše, co bylo v jejích silách, aby Rudou zachránila. Žádná banka jí nic nepůjčí. Kreditní karty jsou v minusu. Hrozí bankrot. Umění jako takové je teoreticky jen krásná představa a účty samo o sobě nezaplatí.

Mona se napřímila a narovnala ramena. Hodiny na stěně ukazovaly skoro půlnoc. Někdy během poslední hodiny se rozhodla prodat. Cítila se teď lépe, když si přiznala, že nemá jinou volbu. Čísla se žádným kouzlem neznásobí a je jedno, jak dlouho na ně bude zírat. Klidně to může vzdát, jít domů a vyspat se. Hodila si kabelku přes rameno, sundala z věšáku červený kabát a přehodila si ho přes ruku, vklouzla do černých lodiček a poslala Tu-Tu vzdušný polibek. Čas zamknout. Čas to vzdát. Ale…

V galerii stál nějaký muž.

Mona se zajíkla a rukou si zakryla ústa. Nezdálo se, že ji zaslechl. Dokonce se ani neotočil, aby se na ni podíval. Těžce polkla, srdce jí bušilo jako o závod. Byl vysoký, se širokými rameny a na sobě měl černý třídílný oblek. Jednu ruku si tiskl v bok, zatímco druhou si podpíral bradu. I když jeho oblečení bylo moderní a vypadal tak na čtyřicet, něco na něm jí připadalo… staré. Ne, ne staré. Snad starosvětské. Ano, tak působil. Ze starého světa. Nemohla najít jiný způsob, jak by jej popsala. Byly to ty vlasy. Měl účes ve stylu, který by se nejlépe hodil k nějakému aristokratovi z regentské éry. Byly černé a rozcuchané, takové frajerské; připomínal jí elegantní autoportréty Eugèna Delacroixe. Temné oči, temné srdce. Připadal Moně jako ďábel při námluvách.

Ale kdo má být ďáblovou šťastnou paní?

„Pane?“ Mona konečně našla odvahu promluvit. „Galerie je zavřená.“

Hned nepromluvil. Konečně se však pohnul. Spustil ruku z brady a přistoupil k malému obrazu před sebou. Byl to George Morland, současník Joshuy Reynoldse. Na obraze nebylo nic zvláštního, pouze málo inspirující zobrazení mužů v červených kabátcích na koních. Hezký obraz, hezký a nevtíravý. Mona si představovala, že by se mohl zalíbit nějakému staršímu páru, který si chce vyzdobit svůj vesnický domek. Za čtyři měsíce, co v galerii visel, na něj jen sedal prach.

„Nic není tak, jak to na první pohled vypadá.“

Měl anglický přízvuk. Ihned ty roztomilé samohlásky poznala.

„Ne,“ reagovala. „Myslím, že ne.“

„Slyšel jsem, že svoji galerii zavíráte,“ řekl. Pravá ruka se opět vrátila k bradě a levá k boku. Ta levá přitáhla její pohled. Byl štíhlý a jeho dobře ušitá vesta zdůrazňovala štíhlý pas a boky. Zjistila, že je těžké nekochat se pohledem na jeho tělo. Ten muž byl umělecké dílo.

„Je zavřená, řekla jsem. Řekla jsem vám, že galerie je zavřená. Je skoro půlnoc.“

„Jste v rudých.“

„Vy také. Galerie se jmenuje Rudá.“

Otočil se, podíval se na ni, setkal se s jejím pohledem a usmál se. Tělem jí projel záchvěv – elektrizující a vzrušující. Proč se dneska lépe neoblékla? Měla na sobě obyčejnou tvídovou sukni, obyčejnou černou halenku a obyčejné černé lodičky. Vypadala spíš jako sekretářka než jako majitelka galerie. Akorát – sekretářky vydělávaly v současné době víc než ona.

„Jste v rudých,“ opakoval. „Myslím tím, že máte dluhy.“

„Co jste kde slyšel?“ zeptala se. Věděla, že místní developeři dokážou být agresivní, pokud jde o prvotřídní nemovitost v prvotřídní lokalitě. Poslal snad někdo toho muže, aby ji přinutil k prodeji?

„Slyšel jsem, že galerie má problémy. Jaká škoda,“ řekl. „Je to zlatý důl.“

„Je to černá díra na peníze,“ řekla.

Zvedl obočí. Teď se ještě víc podobal ďáblu. Atraktivnímu ďáblu. Navzdory strachu se jí pohled na něj líbil. Nezdál se být nebezpečný. Ne, zdál se být strašně nebezpečný. Ale nevypadal násilnicky. A to je rozdíl.

„Jak to?“ zeptal se.

„Moje matka nakoupila obrazy, které nemohla prodat,“ řekla Mona. „Utratila spoustu peněz na galerijní večírky, jež nepřinesly žádný zisk. A loni na podzim zemřela. Zůstaly obrovské nezaplacené účty.“

„Žádný otec, který by pomohl?“

„Nevím, kdo je můj otec. Matka byla bohémský typ.“

„A vy nemáte žádné peníze?“

„Nemít teď žádné peníze by bylo požehnání, protože momentálně jsem půl milionu dolarů v minusu,“ řekla. „Takže pokud nehodláte toho Morlanda koupit za pět set tisíc dolarů, obávám se, že vás budu muset požádat, abyste odešel. Galerie je zavřená, ale nadobro ještě nezavírá – ještě ne. Chcete-li sem znovu zajít, tak můžete. Otvíráme zítra ráno v deset.“

„Není to Morland,“ řekl.

„Cože?“

„Řekl jsem vám, že nic není takové, jak to na první pohled vypadá. Existují zařízení, která vidí skrz barvu, ne? Nebo se mýlím?“

„Rentgeny?“

„Ano, rentgeny,“ moudře přikývl. „Měla byste tenhle obraz vzít a nějakým takovým zařízením ho prohlédnout. Pak mi povíte, co uvidíte.“

„Takový tady nemám,“ řekla. „Musela bych někde nějaký najít.“

„Udělejte to. Vrátím se za týden,“ řekl. „Chci, abyste mi důvěřovala.“

„Proč?“

„Protože bych vám rád pomohl. Skutečně bych vám moc rád pomohl. Ale nemůžu vám pomoct, když mi nebudete důvěřovat. A určitě vám nemůžu pomoct, pokud galerii prodáte. Tak udělejte, co říkám.“

„Udělat, co říkáte?“ vyvedlo ji to z míry. Taková drzost.

„Nebudete litovat,“ řekl. „Ujišťuji vás, že ničeho z toho nebudete litovat, Mono.“

„Jak víte, jak se jmenuji?“

„Jste Mona Lisa St. Jamesová a jste majitelkou Rudé galerie.“

„Špehujete mě?“

„Jenom sleduji,“ řekl.

„Děsíte mě.“

„Nemůžu za to,“ řekl. „Ale omlouvám se. Žádným způsobem vám neublížím. Doufám, že tomu věříte.“

Chtěla tomu uvěřit.

„Pomohlo by, kdybyste mi řekl, jak jste se dostal dovnitř, aniž jsem vás slyšela. Dveře byly zamčené.“

„Vaše matka si nechala udělat náhradní klíč. Schovala jej venku v květináči.“

„Co matce chybělo na zdravém rozumu, to nahradila stylem.“

„Ano, to udělala. Nemáte náhodou knihu o Morlandových obrazech?“

„Myslím, že mám.“

„Přineste ji, prosím.“

„Přinést ji?“ Byla snad nějaký pes?

Ten muž se opět ďábelsky ušklíbl. „Prosím.“

Mona se celá naštvaná vrátila do své kanceláře, aby tu knihu našla.

Byla někde na polici se stovkami dalších knih o umění, které matka během let nashromáždila. Ty všechny se budou muset prodat nějakému sběrateli, i když pomyšlení na loučení s nimi jí lámalo srdce. Po několika minutách hledání našla tenký modrý katalog s Morlandovými díly a vrátila se do galerie.

Ten muž byl pryč.

Na dveřích byl zvonek, který zvonil, když někdo vešel nebo odešel. Uši už měla vycvičené, že ten zvonek slyšela, i když byla v kanceláři, na toaletě nebo v zadní místnosti. Zvonek znamenal, že vešel zákazník, a zákazník znamenal peníze. Nyní ale zvonek nezazvonil, a přesto tam ten muž nebyl, nebyl nikde v galerii. Vůbec nikde.

Neuvěřitelné. Vůbec to všechno. I tak jí ale ten muž nasadil brouka do hlavy. Řekl, že to není Morland. Není to Morland. Dobrá, tato kniha obsahovala fotky všech Morlandových obrazů, které byly kdy katalogizované.

Listovala knihou, stránku po stránce, a hledala obraz, kde by byli ti čtyři muži v červených kabátcích na čtyřech hnědých koních. Tady. Je to Morland. Červené kabátce. Hnědí koně. Prozkoumala v knize podpis malíře a zjistila, že je totožný s podpisem na obraze.

Ten muž v obleku neměl pravdu.

A přesto.

Mona se zlehka dotkla podpisu – zdobného M, zakrouceného D. Věděla, že by neměla. Člověk by se nikdy neměl holýma rukama dotýkat obrazu, ale tenhle byl tak nezajímavý a nudný a zabíral cenné místo na stěně, že se necítila ani moc provinile, když se konečky prstů dotkla malého kousku v rohu obrazu.

„Sakra!“ Písmeno M se odlouplo přilepilo se jí na prst. Prostě jen tak. Lehký dotek, a barva se loupala. Inu, její chyba a vzala by na sebe vinu, kdyby majitel obrazu požadoval vysvětlení. Dalo se to opravit, ale to by znamenalo víc času a víc peněz – peněz, které neměla. Ve strachu, zda nenajde další škody, se zaměřila na to prázdné místečko, kde se předtím M nacházelo. Nenašla však žádné další poškození.

Co uviděla, bylo písmeno J.

Morland neměl ve svém jménu žádné J. Ale tohle písmeno J nepochybně bylo.

Bez rozmýšlení použila svůj rudý nehet, aby seškrábla další maličký kousek barvy. Bylo to proti veškerým pravidlům. Bylo to šílenství. Ale stejně to udělala. Spatřila záblesk zlata na dně krabice s porcelánovým nádobím a rozbíjela to nádobí na kousky, aby se k tomu zlatu dostala.

A bylo tam.

Po písmenu J písmeno R.

Mona sundala obraz ze stěny, vzala ho zpět do kanceláře, rozsvítila světla a co možná nejpomaleji a nejopatrněji se pustila do odstraňování vrchní vrstvy barvy na podpisu. Matka ji naučila, jak to dělat, přičemž ji zároveň varovala, aby to nikdy nedělala. Ale matka byla mrtvá a Moně už nezabrání. A když skončila, nejen že měla písmeno J a R. Odkryla také E a možná i Y.

J.

J. Reynolds.

Joshua Reynolds?

To snad ne. Nebo ano? Musí to zjistit.

„Promiň, matko,“ vydechla Mona a začala odstraňovat víc barvy.

Matka jí řekla, aby pro záchranu galerie udělala cokoliv. A přesně to Mona udělá.

2. Kurtizána

…

Týden utekl jako voda, když se o nově objeveném obraze od Reynoldse hovořilo v celém uměleckém světě. Mona strávila celé hodiny na telefonu s umělci a kulturními reportéry, kteří v nudných novinkách týdne po tom příběhu hned skočili. Všichni se chtěli dozvědět, jak věděla, že se pod celkem bezvýznamným Morlandovým obrazem skrývá Reynolds. Mohla jim říct jen tolik, že si jeden návštěvník galerie všiml na obraze něčeho divného. A že když pak ten podpis zkoumala, zjistila, že se z něj odlupuje barva, a pak už se jen řídila instinktem. Když chtěli také znát jméno toho návštěvníka, musela jim říct pravdu – neměla ponětí, kdo to byl. Vešel dovnitř, okomentoval ten obraz a odešel dřív, než se ho mohla zeptat na jméno. Ta novina přitáhla do galerie řady návštěvníků. Prodala dva kusy, každý za deset tisíc.

Vše díky záhadnému muži v třídílném obleku.

Skoro zapomněla, že slíbil, že se za týden vrátí.

Ale sedmý den si vzpomněla a po zavření galerie se ještě dlouho zdržovala za svým psacím stolem. Dělala si kancelářskou práci a naslouchala, zda uslyší zazvonění zvonku. Nic se neozývalo. Ale pět minut před půlnocí Tu-Tu vyskočil ze svého košíku a proběhl dveřmi do galerie, jako kdyby se najednou upamatoval, že se zpozdil na hodně důležitou schůzku.

Mona vstala od stolu, a co nejtišeji přešla ke dveřím kanceláře. Trochu víc je otevřela a v galerii spatřila toho muže. Měl Tu-Tu v náručí a hladil ho po hlavě.

„Máte černého kocoura, Mono,“ řekl. Měl ten samý třídílný oblek jako předtím. „Jak výstižné.“

„Tu-Tu patří ke galerii,“ reagovala. Opatrně se k tomu muži přiblížila a vzala mu Tu-Tu z náručí. Ještě si nebyla jistá, zda mu může důvěřovat, a ten kocour byl tím nejbližším, co tvořilo její rodinu. „Štěstí moc nepřináší, ale dělá mi společnost.“

„Takže kocour, kterému se dá závidět,“ řekl.

„Máte nějaké jméno?“

„Odpusťte mi. Měl jsem se představit minulý týden. Malcolm.“

„Malcolm,“ opakovala a na jazyku jí to jméno znělo příjemně. „Nějaké příjmení?“

„Zatím ne. Měl jsem s tím obrazem pravdu?“

„Víte, že ano. Vždyť to bylo všude ve zprávách.“

Pokrčil ramenem. „O zprávy se moc nezajímám. Předpokládám, že to byl Reynolds?“

„Byl. Oceněný na pět milionů.“

„Kolik dostanete vy?“

„Padesát tisíc dolarů nálezného od majitele. Jsou samozřejmě vaše.“

„Proč samozřejmě?“

„Ani se mi ten Morland nelíbil. Byl to obraz z jeho pozdního období, když už tak dobře nemaloval. Vystavila jsem ho jen proto, že by se snad mohl za pár tisíc prodat. Byl jste to vy, kdo řekl, že se pod ním možná něco skrývá.“

„Co přesně pod tím bylo? Viděla jste to?“

„Restaurátor říká, že to vypadá jako portrét Nelly O‘Brienové. Nazvali ten obraz Kurtizána. Reynolds to plátno dokonce podepsal.“

„Ach, slečna O‘Brienová. Domnívám se, že Reynolds ji maloval dokonce několikrát.“

„O jednou víc, než se vědělo. Jeden umělecký kritik si myslí, že Morland přes ten obraz maloval během svých chudých let. Možná mu došla plátna a nemohl si dovolit koupit další. Takže obraz za dva tisíce dolarů namaloval přes ten za pět milionů. Majitel se rozhodl, že si jej ponechá v rodině, ale tento týden mi pošle šek.“

„Přidejte si to k záchraně galerie,“ řekl. „Nemám zájem brát si od vás nějaké peníze. Ve skutečnosti právě naopak.“

„Děkuji vám, Malcolme.“ Postavila Tu-Tu na podlahu. Neutekl zpátky do kanceláře, jak očekávala. Místo toho si lehl mezi ni a Malcolma, jako kdyby byl stejně jako oni dva součástí rozhovoru. „Je to od vás hodně velkorysé.“

„Rád bych k vám byl štědřejší.“

„Proč?“ nemohla zabránit podezřívavému tónu ve svém hlase.

„Mám své důvody. A jsou to moc dobré důvody, ale nepochopila byste je. Ještě ne. Ale časem vám je odhalím. Pokud budete souhlasit, abych vám pomohl.“

„Padesát tisíc dolarů je pěkný začátek,“ řekla. „Ale mám dluh za půl milionu. Nemyslím si, že mi někdo může pomoct.“

„Nedal jsem vám žádný důvod, abyste o mně pochybovala.“

„A co ode mě chcete?“

„Smím mluvit na rovinu?“ zeptal se.

„Byla bych vděčná.“

„Strašně si přeji vás ošukat.“

Otevřela pusu a nebyla schopná slova.

„Příliš upřímný?“ zeptal se a na rtech mu pohrával slabý úsměv.

„Ne, ne.“ Mona mávla zamítavě rukou. „Cením si upřímnosti. Je to osvěžující. Nejsem si jistá, jak by šukání mohlo galerii pomoct, ale srdečně vám děkuji za nabídku.“

„Musíte mě nechat domluvit. Ale můžeme se napřed odebrat do vaší kanceláře? Obchody radši sjednávám v kancelářích. Slouží k tomu a trochu žárlí, když jsou opomíjené.“

„Ovšem. Tudy, prosím.“

V duchu si řekla, že kdyby ji chtěl znásilnit a zavraždit, už by to udělal a udělal by to snadno. Už jí dokázal, že umí vejít do galerie i z ní odejít, aniž by o tom věděla, dokonce i přes zamčené dveře. Byl hodně vysoký – odhadovala ho na metr osmdesát nebo ještě trochu víc, takže byl asi o patnáct centimetrů vyšší než ona. Přesto se jí ani nedotkl, ani ruku jí nepodal. A zdálo se, že kocourovi se líbí. Ne že by kdy slyšela, že kočky dokážou dobře odhadnout charakter.

V kanceláři rozsvítila malou stolní lampu ve stylu Tiffanyho a sedla si za psací stůl. Byl malý, dámský, zdobený filigrány, a židle byla také malá. Ale křeslo naproti stolu bylo vyrobené pro muže Malcolmových rozměrů. Kožená klubovka, která mu sedla jako rukavice. Vypadal jako typ muže, jehož by člověk našel v nějakém starém anglickém klubu, kam je ženám vstup zakázán, kde chlapíci obdaření penězi a mocí v soukromí probírají politiku. Napadlo ji, zda kouří doutníky. Z jeho oblečení cítila trochu doutníkového kouře. Byla to mužská vůně a v malém množství nebyla nepříjemná.

„Obchod?“ zeptala se.

„Jste velice krásná mladá dáma,“ řekl Malcolm. „Mám rád velice krásné mladé dámy.“

„Opravdu?“

„Jsem fajnšmekr.“

„Skutečně? Máte nějaký oblíbený typ?“

„Elegantní prostitutky,“ řekl. „Ty se neomrzí.“

„Víte, že nejsem prostitutka, viďte?“ zeptala se.

„Zatím ne. Ale myslím, že by z vás byla skvělá kurva.“

Trhla sebou nad tím slovem, i když ho nevyřkl urážlivě. Znělo od něj docela hezky. Skoro jako jméno nějakého domácího mazlíčka.

„Baví vás využívat ženy pro jejich tělo,“ řekla.

„Ano, moc.“

„Většina žen je raději využívána pro své myšlení.“

„Hloupost,“ řekl.

„Hloupost?“

„Myšlení sídlí v mozku, ne?“

„No… ano.“

„Mozek je orgán těla. Jestli vás využiji pro váš mozek, nebo pro vaši kundu, tak vás pořád využívám pro nějaký orgán vašeho těla.“

„Máte zajímavý názor.“ Mozek je skutečně jeden z tělesných orgánů, stejně jako genitálie. Jen stěží mohla něco namítat proti jeho logice.

„Sedíte na zlatém dolu, Mono. Doslova.“

Začervenala se. „Nikdy jsem neslyšela, že by moje vagina byla zlatý důl.“

„Třeba jsem měl na mysli váš zadek.“

„Jistě, to mě nenapadlo.“

„Ptala jste se mě, proč bych k vám měl být štědrý. Odpověď je jednoduchá – protože chci. Pro mě je to dostatečný důvod. Pokud si přejete, abych byl konkrétnější, nuže, jak jsem již řekl, jste krásná. Nádherné nohy, fantastické kotníky. A miluji dívky s rudými vlasy, i kdyby byly obarvené. Vaše pleť je světlejší, než bych upřednostňoval, ale ruměnce a kousance na ní budou dobře vidět. Vkusně si upravujete vlasy. V dnešní době je ženy nosí nakrátko ostříhané nebo nesvázané a neupravené. Než jdeme do postele, tak to ničí kouzlo, když jsou již rozpuštěné. Vy je nosíte vyčesané a sepnuté nahoru a já si představuji, jak asi vypadají, když jsou pak rozpuštěné. To mám moc rád.“

Ty komplimenty ji zahřály.

„Víte, mohl jste mě svést zadarmo.“ Pokud on neměl problém přiznat, že ho přitahuje, neměla by žádný ani ona vůči němu. „Jste velice pohledný.“

„Opravdu?“

„Líbí se mi…“ Podrobně vyjmenoval její nejvýznačnější rysy. Určitě od ní očekával totéž, ale styděla se mu říct, jak atraktivním jej shledává. Nevypadal jako typ, kterému je třeba masírovat ego. „Líbí se mi vaše ruce.“

„Moje ruce?“

„Jsou velké,“ řekla. „A silné. Tak nějak. Máte pěkné žíly. Líbí se mi mužské ruce se žilami. Všimla jsem si jich hned, když jsem vás viděla poprvé. A určitě jste zaznamenal, že jsem si jich všimla, když jste takový znalec žen.“

„Ano, to je pravda.“

„A přesto mi chcete platit za sex, místo abyste mě jednoduše pozval na rande a dostal ho zadarmo.“

„Dovolte, abych vám to vysvětlil, miláčku.“ Naklonil se dopředu a opřel si loket o opěradlo křesla. Když hovořil, používal ke gestikulacím ruku téže paže. „Když žena, jako jste vy, a muž, jako jsem já, jsou milenci…“ Ukázal na ni a pak na sebe. „Vyvolává to očekávání. Jedním z nich je svatba. Milenci často milují jeden druhého. Nechci po vás lásku ani svatbu. Nechci vás ani vzít na večeři. Prostě vás chci jen šukat různými způsoby, které mi činí potěšení. To je moje priorita.“

Ta slova „různými způsoby“ vyvolala v její mysli představy. Rozehřála se ještě víc. Chystala se překřížit si nohy, ale včas se zarazila.

„Slyšela jsem, že muži neplatí prostitutkám jenom za sex. Platí jim, aby odešly.“

Tiše se zasmál, byl to vřelý a smyslný smích. Nyní už si přehodila nohu přes nohu.

„Na tom může být něco pravdy,“ řekl Malcolm. „Muž může dostat od své manželky totéž, co od prostitutky, ale manželka by si potom mohla chtít povídat.“

„Chraň bůh.“

„Pravda. Ale já bych vám neplatil, abyste odešla. Budu to já, kdo potom odejde. Za co platím, je ve skutečnosti povolení. Řekněme takový bianko šek.“

„Bianko šek? Což znamená?“

„Chci váš souhlas, že si můžu s vaším tělem dělat, co budu chtít.“

„Cokoliv budete chtít? To nezní moc bezpečně.“

„Jsem si toho vědom,“ řekl. „Slíbím vám tohle – v žádném případě vám neublížím. Budou kousance? Ovšem. Modřiny? Nepochybně. Člověk může jen stěží líbat dívku, která je bledá jako vy, aniž by to zanechalo nějakou stopu. Přivodím vám krvácení? Pravděpodobně ne, ale i to se už stalo. Nebudu vám trhat nehty nebo vás topit. Kdybych vám opravdu chtěl ublížit, pak bych se s vámi v téhle kanceláři asi nedomlouval, viďte?“

„To ne.“

„Na druhou stranu je prakticky jisté, že vás připoutám k posteli a budu vás píchat. Jsem si jistý, že vás nikterak nešokuje, že mám také moc rád jezdecké bičíky.“

„Jezdecké bičíky?“

„Ano, jezdecké bičíky. Na nahém ženském těle vydávají ten nejpříjemnější zvuk. Už jste ho někdy slyšela?“

„Neslyšela.“

„Uslyšíte.“

„Myslíte si, že s tím budu souhlasit?“

„Myslím, že ano.“ Opřel se zpátky do křesla, spojil všech deset konečků prstů a hleděl přes ně na ni. „Je vám dvacet pět let, viďte?“

„Ano.“

„Dobrý věk.“

„A to jako proč?“

„Pětadvacet znamená, že jste dost stará na to, abyste byla chytřejší, a dost mladá na to, abyste to stejně udělala. Mám pravdu?“

„Přiznám, že mě to láká. Jaké jsou podmínky?“

„Výměnou za to, že budu mít ten bianko šek na vaše tělo – všechny tři otvory, děkuji předem –, zachráním Rudou.“

„Zachráníte moji galerii.“ Ignorovala poznámku o těch otvorech. Alespoň se o to pokusila. Její tělo to však neignorovalo tak, jak by se jí zamlouvalo.

„Zachráním,“ řekl. „Můžu – a udělám to.“

„Co pro vás Rudá znamená?“

Zvedl ruce dlaněmi nahoru. „Co na to říct? Jsem milovník umění.“

Byla si jistá, že je v tom něco víc, ale netlačila na něj. Umělecký svět umí být dost temný – tím si byla jistá. Její matka víc než jednou umožnila přes galerii prodej obrazu s pochybným původem. V tom se Mona s matkou rozcházela. Matka umělecký svět milovala. Mona milovala jen samotné umění. Ale milovala i svoji matku, takže Malcolmovu nabídku skutečně zvažovala.

Naklonila se dopředu, lokty se opřela o stůl a sepjala ruce jako při modlitbě.

„Půl milionu dolarů,“ řekla. „Potřebuji tolik, jen abych Rudou dostala z dluhů.“

„Jak dlouho dokážete galerii udržet za současného stavu financí?“

„Maximálně rok.“

„Kolik potřebujete, abyste ji mohla provozovat pět let?“

„Dalšího půl milionu,“ řekla a vyslovila tu šílenou částku.

„Dáváte mi nabídku?“ zeptal se.

„Vy jste vážně ochotný dát mi tolik peněz jen za to, že se mnou budete šukat?“

Usmál se na ni a v očích se mu zablesklo.

„Usmíváte se jako ďábel,“ řekla Mona.

„Ďábel se neusmívá,“ reagoval. „Ten se šklebí.“

„Mluvíte, jako kdybyste ho znal.“

„Šokovalo by vás, kdybych řekl, že ho znám?“

„Mohlo by to být to nejméně šokující z toho, co jste mi dnes v noci řekl. Milion dolarů jenom za to, že mě budete šoustat? Vážně? To je absurdní.“

„Neplatím vám milion dolarů jen za to, že vás budu šoustat. Šoustat vás je to nejmenší, co vám budu dělat. Za co zaplatím milion dolarů – naprosté minimum, pochopte – je to, že budu šukat s vámi. Omluvte moje výrazivo.“

Omluvila jeho výrazivo. Ale nic jiného.

„Děsí mě pomyšlení, co budete za takovou částku ode mě požadovat. Radši bych se prodala za sto dolarů než za milion.“

„Mono, za méně než sto dolarů byste neměla dovolit žádnému muži ani to, aby vám potřásl rukou. A neměla byste se bát.“

„Nebudete mi dělat nic perverzního?“

„Budu vám dělat všechno perverzní. Ale i tak byste se neměla bát.“

„Říkal jste, že se mnou budete šoustat. Co za tím vůbec je?“

„Budeme hrát hry, vy a já. Nebo je budu hrát já a vy se přidáte. Nerozeznáte realitu od fantazie.“

„Rozeznám.“

„To říkáte teď… ale já jsem moc dobrý hráč, když na to přijde.“ Tentokrát se neusmál. Ušklíbl se stejně tak, jak to říkal o ďáblovi.

„Jak často si představujete, že se mnou budete šoustat? Každý týden? Každou noc?“

„Nic takového. Představuji si, že to nebude víckrát než jednu noc za měsíc nebo za dva.“

„To je všechno?“

„Mám… Řekněme, že mám povinnosti jinde. Jimiž jsem vázaný.“

Tedy ženatý? Připadalo jí to tak. Ženatý, nebo má nějakou přítelkyni. No, jeho život je jeho věc, ne její.

„Jak mi budete platit? Hotově? Šekem? V galerii přijímáme i platby kartou.“ Hotovost by sice byla ideální, ale ráda by viděla šek, aby zjistila, kdo ten muž vlastně je a kde bydlí.

„Zaplatím vám měnou galerie. Zaplatím vám uměním.“

„Zaplatíte mi uměním? Jste sběratel?“

„Ano. A moje soukromá sbírka už je moc dlouho ukrytá. Nenapadá mě lepší způsob, jak ji opět vynést na světlo.“

„Budete muset prokázat původ. A když zvážím, že ani neznám vaše příjmení…“

„Prokáži původ na konci roku. Po každé noci vám dám umělecké dílo a vy si jej můžete nechat ověřit a pojistit. Až náš společný rok skončí, dám vám bezvadné osvědčení původu na všechny kusy, což zvedne jejich hodnotu a velice snadno je prodáte.“

„Bezvadný, říkáte?“

„Bezvadný a nezpochybnitelný.“

„Kde se budou tyhle schůzky konat?“

„Vaše zadní místnost by měla jako herna vyhovovat. Postel tam je, ne? Ta starožitná mosazná?“

Přimhouřila na něj oči. „Vy víte o té posteli vzadu?“

„Viděl jsem zadní místnost. Tam vaše matka ukládala ty nejlepší kusy.“

„Myslíte ty erotické kusy.“

„Jak jsem řekl, ty nejlepší kusy.“

„Moje matka byla dost nestydatá. Nepřekvapuje mě, že jste ji znal.“

„Ztráta vaší matky mě moc mrzí. Ofélie St. Jamesová byla v umělecké komunitě hodně oblíbená.“

„To byla. A tahle galerie byla její život. Řekla mi, abych pro její záchranu udělala cokoliv.“

„Můžu být tím cokoliv,“ řekl se slabým úsměvem.

„Ano,“ řekla. „Zřejmě byste mohl.“

„Jsme tedy dohodnuti?“ zeptal se.

„Musím se nad tím trochu víc zamyslet,“ řekla. Otočila židli na stranu, ruku si přitiskla na čelo a dýchala.

„Máte milence?“ zeptal se. „Pokud ano, nebudu vám říkat, abyste se s ním přestala vídat.“

„Rozešli jsme se,“ odpověděla. „Po matčině smrti.“

„Upřímnou soustrast.“

„Není třeba. Nikdy jsme nebyli zamilovaní, pouze milenci. Byl to jen chlapec.“

„Skandální.“ Malcolm zněl spíš potěšeně než pohoršeně.

„Ani ne. Bylo mi čtyřiadvacet. Jemu osmnáct. Bydlel s rodiči v bytě naproti bytu mé matky. Poslední měsíce jsem s ní byla každou noc, spala jsem v pokoji pro hosty. Bylo moc smutné spát tam sama, když matka vedle v pokoji pomalu umírala.“ Neměla Malcolmovi nic takového říkat a nevěděla, proč to dělá. Snad že vypadal, že ho to zajímá, a už to bylo hodně dlouho, kdy s někým vedla takhle intimní rozhovor.

„Já bych určitě také svedl nejbližší možnou osobu,“ řekl Malcolm. „I kdyby moje matka neumírala.“

„To si umím představit.“

„Jsem rád, že si mě dokážete představit, jak někoho svádím. Doporučuji vám to.“

„Bohužel to až takové svádění nebylo,“ řekla. „Byl mladý a hezký – a co bylo nejlepší, bydlel jen o několik metrů dál. Když jsme se potkali na chodbě, promluvili jsme spolu. Jeden večer vyšel soused z vedlejšího bytu a nelíbilo se mu, že se nahlas smějeme, tak jsem ho pozvala dovnitř, abychom náš rozhovor v klidu dokončili. Matka už spala. Její léky ji odrovnaly každý večer kolem deváté. Neměla jsem v úmyslu se s ním vyspat, ale v tom pokoji byla jedině postel, kde se dalo sedět.“ Usmála se nad vzpomínkou, jak na starožitné mosazné posteli připravila Ryana o poctivost. Musela přidržovat čelo postele, aby nerachotilo o stěnu.

„Měla jste k tomu důvod i právo,“ řekl Malcolm. „Každý, kdo by si procházel tím, co vy, by potřeboval v posteli útěchu jiného těla. Chybí vám?“

Pokrčila rameny. „Chybí mi ta doba. Přes den jsem měla matku a v noci milence. Pro mě to byly drahocenné měsíce. Po její smrti jsem byt prodala, abych zaplatila nějaké účty za její léčbu. Nechala jsem si tu mosaznou postel. Matka ji před lety koupila při prodeji nějaké nemovitosti. Řekla, že kdysi patřila jakési kurtizáně, takže neodolala a koupila ji. Koupila by cokoliv, co mělo dobrý příběh.“

„Je to hezká postel. Jsem si jistý, že jí chybíte. Měla byste v ní trávit víc času, nejlépe se mnou.“

I jí ta postel chyběla. Přestože její aférka s Ryanem byla krátká, pouhé tři měsíce, bylo to skvělé odreagování. Byli milenci přes léto a hned na začátku věděli, kdy skončí – v září, kdy Ryanovi začne škola. Byl panic, tabula rasa – nedotčený. A ona ho naučila přesně, jak ji uspokojit… A že to dokázal dvakrát, někdy třikrát za noc. Vklouzl kolem desáté do mosazné postele, kde už na něj nahá čekala. Milovali se dvě hodiny, někdy i déle, a pak se chodbou vrátil do jejich bytu. Kromě sexu spolu o ničem jiném nemluvili. To bylo vše, co měli společného. Přesto jí chyběl, tedy přesněji, chybělo jí to – sex, usínání s vlhkými stehny, probouzení s rozbolavělými rty a bradavkami a to, že měla tajný důvod se usmívat, když se nikdo nedíval. Malcolm jí tohle všechno nabízel – plus peníze na záchranu galerie. Jak by mohla odmítnout? Ale…

„Kondomy?“ zeptala se. S Ryanem je nepoužívala, ale Ryanovi bylo osmnáct a byl panic.

„Ne,“ odpověděl krátce.

To si mohla myslet. Nikdo nezaplatí milion dolarů, aby s někým šukal přes vrstvu latexu.

„Ale nemusíte si dělat starosti,“ řekl. „Ničím vás nenakazím.“

„To je útěcha. Jedinou noc každý měsíc nebo dva?“

„To je všechno,“ řekl. „Ale ujišťuji vás, že to pro nás oba budou hodně dlouhé noci.“

„Deset nocí je sto tisíc dolarů za soulož. Uvědomujete si, že mě přeplácíte, viďte?“

„Vím, že se to zdá trochu drahé, ale ošukám vás za noc víc než jednou. Přísahám, že si to vyděláte. Pokud jste taková jako jiné Mony, které jsem poznal, nepochybuji, že se mi to vyplatí a získám ještě něco navíc.“

Dvanáct měsíců. Pár nocí. Čtyřikrát nebo pětkrát za noc, ne-li víckrát. A všechno za milion dolarů.

„Pokud by bylo některé z těch vašich děl kradené – “

„Jsem sice kurevník, zpustlík a deviant, ale nejsem zloděj, má drahá.“

„Promiňte, ale musela jsem se zeptat,“ řekla. „Krádež umění je na čtvrtém místě v mezinárodním zločinu hned po zbraních, drogách a obchodu s lidmi.“

„Až na čtvrtém?“ Znělo to znechuceně. Povzdechl si, jako by ho svět zklamal. „Proti gustu žádný dišputát.“

Byl to ten žert, který rozhodl.

Do té doby se rozhodovala mezi potřebou peněz a svojí důstojností. Když však obrátil oči v sloup, jako kdyby se urazil, že by někdo považoval prodej drog nebo zbraní za výhodnější než krádež umění… Rozhodla se jeho nabídku přijmout.

„Jeden milion dolarů,“ řekla. „Máte bianko šek na jeden rok. Sejdeme se tady. Tak zní dohoda?“

„Přesně tak. Takže říkáte ano?“ zeptal se.

„Dohoda po roce skončí? Nebudete ode mě očekávat nic jiného? Žádné služby, sexuální či jiné? Podíl v galerii? Falšování původu?“

„Nic takového. Po našem posledním setkání mě už neuvidíte. Nikdy.“

Nikdy?

„No… Svou čest jste zajisté prokázal s tím obrazem od Reynoldse,“ řekla. „A já jsem slíbila matce, že Rudou neprodám.“

„Sliby u smrtelné postele jsou ty nejvážnější,“ řekl. „Musíme je dodržet za každou cenu.“

„Jak víte, že to byl slib u smrtelné postele?“

„Domněnka. Víte, sám jsem jeden také učinil.“

„Vaší matce?“

„Ne. Jestli o mně něco na smrtelné posteli řekla, tak proklela moje jméno. Naštěstí jsem tehdy byl někde daleko,“ řekl a usmál se. Než se setkala s Malcolmem, nikdy nechápala význam spojení „ničivě přitažlivý“, ale kdyby odešel z místnosti, cítila by se zničená, že s ním už není. Dávalo to smysl.

„Moje matka tuhle galerii milovala,“ řekla. „Byl to její život. Když tu teď už není, mohla by to být moje smrt.“

„To nedopustím, Mono.“ Zdálo se, že mu její jméno připadá zábavné.

„Mám pocit, že toho budu litovat…“

„A já mám pocit, že nebudete.“

„Od vás to sedí.“

„Ano,“ rychle připustil. „Ale za rok to řeknete také. Předpokládám, že jako zálohu těch padesát tisíc dolarů nálezného za Reynoldse přijmete…?“

„Myslím, že je to tak správné,“ řekla.

„Takže jsme dohodnuti?“

Co mohla ztratit? Kromě svého zdraví, zdravého rozumu, čistého trestního rejstříku, byznysu a svého života?

„Máme dohodu,“ odpověděla.

Sepjal ruce, promnul si je a vstal.

„Výborně. To je přesně to, co jsem chtěl už dlouho slyšet. Začneme zítra večer.“

„Tak brzy?“

„Má vaše kunda nějakou důležitější schůzku?“ zeptal se uštěpačným tónem.

„Tak tedy zítra večer. Je…,“ odmlčela se – nebyla si jistá, na co se chce zeptat. „Jsou nějaká pravidla? Máte ode mě nějaká očekávání? Požadavky?“

Zvedl prst a naznačil jí, aby zůstala sedět a vyčkala. Seděla. Čekala. Přešel k polici s knihami, očima přelétl názvy s rukou na bradě jako toho prvního večera. Konečně to vypadalo, že našel, co hledal. Z police vytáhl velkou bílou knihu a listoval v ní. Pak se s tou knihou vrátil k jejímu stolu.

„Tohle,“ řekl, položil otevřenou knihu na stůl a ukázal na reprodukci obrazu. „Rád bych, abyste na mě čekala takhle.“

Obraz na reprodukci dobře znala – Manetova Olympie. Portrét mladé dívky, nahé, jak leží se zvednutou hlavou na posteli a zírá přímo na diváka. Byl to kontroverzní obraz. Manet se jím metaforicky vysmíval unavené, staré Venuši ležící na posteli. Olympie byla prostitutka, a to hodně nestydatá. Když byl obraz poprvé vystaven, lidé jej shledali tak vulgárním, že ho chtěli roztrhat na kusy.

„Takže mám být vaší Olympií.“

„Za to, co vám platím, budete vším, co budu chtít.“

Vzhlédla k němu a setkala se s jeho pohledem. Poprvé od jejich setkání se jí dotkl. Položil jí ruku na tvář a palcem jí pohladil oblouk lícní kosti. Jeho ruka byla velká a teplá. Byla opravdu přesvědčená, že té dohody bude litovat. Nyní ale nelitovala.

„Byla jste k tomu předurčena,“ řekl tiše. „Uvidíte.“

„Proč já?“ zeptala se. „Miliony žen v téhle zemi, miliony ve vaší… Proč já?“

„Miliony obrazů na tomto světě. Jenom jedna Mona Lisa. Miliardy žen na tomto světě. Jen jedna Mona Lisa St. Jamesová.“

Pak ji nechal v její kanceláři, zardělou a rozechvělou a nepopiratelně vzrušenou. Právě souhlasila, že se stane prostitutkou, aby zachránila svoji galerii.

Něco jí říkalo, že tam někde nahoře je na ni její matka pyšná.

3. Olympie

…

Malcolm si ke schůzce vybral dobrý den. Neděle byla v galerii nejkratší – otevřeno jen od jedné do pěti. Když Mona zamkla Rudou, šla nakupovat. Nepotřebovala toho moc – sametový obojek, květinu do vlasů, čisté bílé povlečení na postel – všechno šlo snadno sehnat. Ve svém bytě se osprchovala, oholila a depilovala, až byla hladká jako mramorová socha. Malcolm se o holení nezmínil, ale Olympie na Manetově obrazu žádné viditelné ochlupení neměla. Mona se ho měla zeptat, co upřednostňuje. Věděla, že by jí to řekl, kdyby se zeptala. Nestyděl se a ona vedle něj také nepociťovala žádný velký stud. Celý rozhovor s Malcolmem byl v podstatě celkem důstojný. Necítila se trapně ani zahanbeně. Proběhlo to jako obchodní jednání a za takové to také považovala.

Koneckonců byla podnikatelkou.

Byla ráda, že jí Malcolm poskytl instrukce, co by měla mít na sobě a jak by na něj měla čekat. Takže to bylo snazší. Žádné dlouhé přemýšlení. Než se před odchodem z bytu oblékla, stoupla si před velké zrcadlo a prohlížela si svoje nahé tělo. Nebyla zrovna štíhlá a určitě ne hubená. Na svoji postavu měla velká prsa, ale žádný muž si na to ještě nikdy nestěžoval. Nejvíc si cenila svých nohou. Obličej? Rovný nos, plné rty, vysoké lícní kosti a vysoké čelo, kvůli němuž nosila tupou ofinu. Verdikt? Byla by z ní obstojná Olympie a rozhodně moc hezká kurva. Zvykala si na to slovo. Ve skutečnosti se jí začínalo líbit. Když o sobě takhle přemýšlela, vzrušovalo ji to. Zlatý důl, tak Malcolm nazval její tělo. Zlatý důl. Kdo by nezačal kutat, kdyby na něm seděl? Jenom blázen.

Mohla jen doufat, že si nic nenalhává.

Mona si oblékla dlouhou, vzdušnou sukni, sandály, bílou podprsenku, bílé kalhotky a bílou bavlněnou halenku. Své obvyklé letní volnočasové oblečení. V ulicích byl vlhký vzduch, když šla přes čtyři bloky do galerie, a než odemkla, byla zpocená. Vešla dovnitř a v klimatizovaném prostoru pocítila úlevu. V kanceláři načapala Tu-Tu, jak spí v kožené klubovce, kde včera seděl Malcolm.

„To snad ne,“ řekla kocourovi, popadla ho do náruče a postavila na podlahu. „Jsi tu jen jako doprovod. Máš svoji vlastní postel.“

Dotčeně se na ni podíval, jako kdyby říkal: „Jak se mě opovažuješ soudit? Dobře vím, co tady děláš…“

Nebo byla možná jen paranoidní. Tu-Tu jí šel v patách do zadní místnosti. Rozsvítila stojací lampu, protože kromě jednoho vikýře nad postelí nebylo v místnosti žádné okno. Vždycky měla tuhle část galerie ráda. Byla plná zvláštního a úžasného harampádí. Nezvyklé obrazy, které matka milovala, ale nikdy nemohla vystavit. Většinou erotické obrazy. Žena v červených šatech se spadlým ramínkem odhalujícím ňadro. Nahá dvojice smilnící na lodi, která se potápí a námořníci tonou. Dáma ve viktoriánských šatech šlehající větvičkou cesmíny korpulentní zadek nahého muže. To všechno představovalo dobrou společnost pro takovou schůzku, jakou dnes večer Mona měla.

Napadlo ji, zda ty obrazy mohou Malcolma nějak inspirovat.

Kromě obrazů tam byl tu a tam rozmístěný starožitný nábytek – vybledlá rudá sametová pohovka, vysoké otáčivé zrcadlo s ozdobně vyřezávaným rámem, ukryté pod bílým prostěradlem, křeslo v rokokovém stylu s vyřezávanými dřevěnými podpěrkami rukou a pruhovaným červenozlatým čalouněním. Používaly se na večírky a na speciální události. Když byla Mona malá, chodila sem po škole, zdřímla si na vybledlé pohovce, tančila před zrcadlem, seděla v rokokovém křesle a pročítala si učebnice, zatímco si její matka povídala s umělci, uměleckými kritiky a s kýmkoliv, kdo chtěl vejít a schovat se před deštěm.

A samozřejmě tu byla ta mosazná postel. Byla to její postel v matčině bytě, když dospívala. V té posteli přišla o panenství a vzala do ní i Ryana. Její vzpomínky na tu postel a na to, co se v ní odehrávalo, byly silné. Po dnešní noci bude těch vzpomínek ještě víc.

Modlila se, aby byly dobré.

Bylo zvláštní, že naposledy v té posteli spala, když matka zemřela. Té noci od ní matka žádala slib, že udrží galerii za každou cenu. A nyní v té posteli začne svůj slib plnit. Jen doufala, že to matka pochopí. Mona se ohlédla přes rameno na portrét pohledného, chlípného, starého knížete, nahého od pasu dolů, jak strká penis do svíjející se dívky sedící mu na klíně.

Ano, matka by to velice pravděpodobně pochopila.

A schválila.

Když se postel přemístila do zadní místnosti, Mona z ní stáhla povlečení a deky. Bylo to staré flanelové povlečení, seprané a plné žmolků. Pokud má ze sebe dělat kurvu, bude to dělat na vysokogramážní egyptské bavlně. Na Manetově obrazu měla Olympie na posteli bílé ložní prádlo i přikrývku. Ve věcech po matce našla bílou prošívanou deku a dala ji na postel. Když skončila, postel vypadala svěže a lákavě. Pokušení vlézt si do ní bylo silné – jen si na ni lehnout a dotýkat se sama sebe. Měla by si tělo trochu připravit, než Malcolm dorazí? Chtěl by, aby byla už vlhká, až jej přivítá?

No, není pravděpodobné, že by ho nepotěšilo, kdyby byla.

Svlékla se a odložila své věci na sedadlo dřevěné židle, kterou postavila ke konci postele. Olympie měla ve vlasech květinu, tak si Mona také zastrčila jednu do drdůlku. Kolem krku si uvázala rudý sametový obojek. Nakonec upravila lampu tak, aby slabé světlo svítilo jen na postel a zbytek místnosti zůstal ve stínu. Pak si lehla a čekala.

Přestože ložní prádlo křičelo luxusem, dekadencí a pohodlím, nedokázala se uvolnit. Bylo jedenáct hodin. Malcolm pravděpodobně dorazí o půlnoci, stejně jako v těch dvou případech, kdy galerii navštívil. Cítila se tak trapně, jak tam ležela nahá. To nebyla ona. Vůbec ne. Bez ohledu na to, co Malcolm říkal, tohle nebyla ona. Ale kvůli galerii to i tak zkusí. Představovala si, jak strnule a nehnutě leží pod Malcolmem a jak se jeho penis dobývá do její sevřené a suché vaginy. To by nešlo. Byla by to agonie. Natrhl by ji a krvácela by přímo na to bílé prostěradlo. Měla víc přemýšlet a přinést víno; vypít jednu nebo dvě sklenice. Místo toho přinesla jen nějakou balenou vodu a misku nakrájených jahod a jablka.

Mona zavřela oči a hluboce dýchala, každý nádech vtahovala do plic a břicha. Představovala si skutečnou Olympii. Musela existovat nějaká jí podobná dívka. Obraz šokoval diváky tím, jak drze měla Olympie zvednutou hlavu. Byla nestydatá. Neomluvitelná. A proč by se měla omlouvat? Byli to muži, kteří jí platili za sex. Ona jen dělala to, co jí bylo řečeno, aby celý život dělala: odevzdávala své tělo mužům a podvolovala se jim. Jak si ji ti muži vůbec dovolí odsuzovat? To oni ji stvořili. Žena nemůže prodávat svoje tělo bez zákazníků, kteří by je kupovali. Olympie se zřejmě smála celou cestu do banky a pak pravděpodobně ještě roztáhla nohy pro jejího ředitele výměnou za bezplatné vedení účtu.

Šikovná holka!

Mona se usmála. Přála si, aby měla Olympiinu odvahu. Ta by se netřásla v posteli, když čekala na dalšího zákazníka. Ne, dopřála by si koupel – koupel kurvy – a smyla by ze sebe stopy po předchozím klientovi. Upravila by si účes. Ten musí být perfektní. Kápla by si parfém mezi stehna, za uši a mezi prsa. Napila by se bílého vína, aby spláchla z úst chuť toho posledního muže. Lehla by si do postele a masírovala by si prsa, až by jí ztuhly bradavky, aby si další zákazník při vstupu do místnosti myslel, že je celá vzrušená už při pohledu na něj.

Zaslechla otvírání dveří.

Mona zvedla hlavu. Ve dveřích stál Malcolm ve svém třídílném obleku.

„Ach…,“ vydechl. „Moje Olympie.“

Mona nevěděla, co má říct, tak neřekla nic.

Zdálo se, že Malcolmovi její mlčení nevadí. Přešel k posteli a posadil se k ní. Sedla si zapřená o polštář, strnulá a celá rozechvělá.

„Vypadáš tak nádherně,“ řekl tiše a očima hltal její nahé tělo od hlavy k nohám a zase zpátky. „Dnes v noci si tě užiju.“

„Jsem nervózní,“ řekla.

„Jistě že jsi. Nechtěl bych – ani bych nečekal – něco jiného.“

„Chceš, abych byla nervózní?“

„Chci. Vítězství bude o to sladší. Rád při dobývání přemáhám ostych.“ Sklonil se a políbil ji na hruď nad bušící srdce. Pak vstal a přešel ke konci postele, kde se začal svlékat. Nejdřív si sundal sako, potom vestu. Hbitými prsty si rozepnul knoflíky u košile. Ze svlékání nedělal nějaké představení, a přesto z něj nemohla spustit oči, když si stáhl košili a odhalil silné, vytvarované svaly, ploché, pevné břicho a široký hrudník. Pak přišly na řadu boty a potom kalhoty. Vykulila oči při prvním pohledu na jeho penis, který už byl ztopořený a na konci se leskl. Dívala se na něj, když přecházel zpátky k ní, a vnímala jeho impozantní velikost a ještě impozantnější obvod. Bude muset být hodně vlhká, jestli si tohle má užít.

„Spokojená?“ zeptal se a vycítila, že ta otázka vůbec není otázkou. Konstatování faktu. Věděl, že je. Jenom chtěl, aby to přiznala.

„Jsem. I když…“

„O všechno se postarám,“ řekl. „Nikdy jsem s žádnou ženou neprohrál.“

Zasmála se a to jí pomohlo zmírnit strach. Opět si k ní přisedl na postel. Dotkl se její tváře, pohladil lícní kost, odhrnul jí ofinu na stranu a políbil ji na čelo.

„Jsem tak rád, že jsi s tímhle souhlasila,“ řekl. „Moc rád. Už je to hodně dlouho, co jsem…“

„Pro mě taky.“

„Pak si to oba užijeme.“

„Je to přeci pro tebe, ne?“ zeptala se.

„Jak to myslíš?“

„Myslím tím to, že za mě platíš. Můžeš dělat, co budeš chtít. Je jedno, jestli si to užiju, nebo ne.“

„Já opravdu doufám, že si to užiješ,“ řekl. „Není to podmínka. Ale všeobecně řečeno, tvůj požitek je i můj požitek. Ovšem ne všechno, co udělám, pro tebe bude fyzicky příjemné. Pro mě ano, ale ne pro tebe. To byla podstata naší dohody, že ano?“

„Ano,“ přikývla.

„Pořád máš ještě čas změnit názor. Do ničeho ženy nenutím. Bylo by to i pod úroveň takového muže, jako jsem já.“

Zavrtěla hlavou. „Chci to udělat.“

„I když se ti nebude líbit sex – a to bude – určitě se ti budou líbit peníze.“

„To mám v plánu,“ řekla. Ne ty samotné peníze, ale svoboda, kterou si za peníze koupí.

Usmál se svým ďábelským úšklebkem, ale nevypadal tak ďábelsky jako tu první noc. Byl to koneckonců jenom muž. Dobře vypadající muž, nahý a pěkný na pohled.

„Dobře. Moc dobře. Teď pro mě roztáhni nohy. Hodně doširoka.“

Přitáhla si nohy po prostěradle, zvedla kolena a pak nechala roztažené nohy klesnout dolů. Malcolm si ji bez dotýkání prohlížel, zkrátka zkoumal zakoupené zboží.

„Nemusela jsi odstranit chlupy,“ řekl. „Za starých časů se prostitutky holily, aby se na ně nechytaly muňky. Naštěstí se nezdá, že bys měla takový problém.“

„Napadlo mě, že možná byla tak mladá, že ještě neměla ochlupení. Třeba proto byl ten obraz tak skandální.“

„Umělecký svět se nestaral o mladé ženy, které prodávají své tělo. Staral se jen o to, zda si někdo netroufá porušit pravidla kompozice a přijatelného námětu. Umělec mohl vystavit nahou ženu, jak si zakrývá tvář nebo leží bezvládně jako mokrý hadr. Chraň bůh, aby namaloval nějakou dívku, která by lidi vyzývala, aby se jí podívali do očí.“

„Byli to blázni,“ řekla.

„Měli strach,“ odporoval. „Ty ženy nad nimi měly svou moc. Ženy, které vlastnily svoje tělo a nebály se ho prodávat. Ten obraz je umění, protože děsil své první diváky. Víš, umění by mělo být nebezpečné. Mělo by společnosti říct něco, co nechce slyšet. Víš, co je protikladem umění? Propaganda. Ve světě je jí příliš. A je málo umění. Rozhodně takového jako tohle…“

Malcolm sklonil hlavu a vtiskl jí polibek na stydkou kost nad klitorisem. Vydechl teplý vzduch na její holou, citlivou kůži, až se zachvěla. Zvedl hlavu, ale jenom proto, aby prsty rozevřel její pysky. Nebyl něžný, když se jí dotýkal, ale nebyl ani hrubý. Byl formální. Praktický.

„Perfektní,“ řekl, když si ji roztáhl. „Umělecké dílo.“ Opět sklonil hlavu a olizoval odhalený otvor, dokonce i tlačil jazyk dovnitř. Nebylo to zrovna příjemné, ale nenacházela důvod si stěžovat. Cítila se divně, když ji tímto způsobem využíval. Bez večeře. Bez něžných polibků. Bez předehry, kromě diskuze o dějinách umění, což pro ženu jako ona bylo svým způsobem vzrušující.

Natáhl se na postel, aby se plně věnoval jejímu přirození, a jazykem hledal – a našel – klitoris. Olizoval jej dlouhými a pomalými pohyby, přičemž se jí klitoris začal probouzet. Kroužil kolem něj, lehce jej sál a znovu kroužil. Z Moniných rtů vyšel první vzdech slasti. Malcolm nic neříkal, ale vycítila, že ho to potěšilo. Po jejím vzdechu přestal a pak ji lízal znovu stejným způsobem, který ten vzdech vyvolal. Konečky prstů ji znovu rozevřel a lízal vnitřní stydké pysky, záhyby a otvor do jejího těla. Chtěla se dotknout jeho vlasů nebo ramen, ale nebyla si jistá, zda je to povoleno. Místo toho zabořila prsty do prostěradla.

„Vynikající,“ mumlal Malcolm a s tím slovem na klitorisu ucítila závan horkého vzduchu. Jeho jazyk se kolem něj zase točil, až vyvolal zduření a bolest. Cítila, jak na jeho rtech pulzuje. Pak se jej dotkl konečky prstů a zatlačil přesně tam, kde to potřebovala. Jeho dotek nebyl drsný, ale neúprosný, a pulzování jím ještě zesílilo. Klitoris pulzoval jako srdce a pumpoval krev do jejích boků.

Znovu se do ní pustil jazykem, ty dlouhé, hluboké tahy napříč jádrem její slasti. Veškeré vzrušení se soustřeďovalo do toho maličkého tepajícího orgánu. Oživl tam každý nerv, každý sval byl teď připravený k uvolnění. Byla tak vlhká – přímo mokrá – že do ní mohl jedním brutálním přiražením vrazit svůj penis, a ona by jej do sebe vzala celý. Ještě do ní nevnikl, přestože ve svém vzrušení by mohla přísahat, že by jej o to prosila.

Zbláznila by se, kdyby ji nenechal, aby dospěla k vyvrcholení. Už teď šílela tou potřebou, svíjela se pod jeho ústy, pumpovala boky a zarývala prsty do prostěradla, aby jí to dodalo sílu. Tlačila na jeho ústa, potřebovala víc a víc. Svaly v ní se svíraly a uvolňovaly a znovu pevněji svíraly. Vaginální stěny byly kluzké a připravené. Ona byla připravená. Nikdy nebyla víc připravená.

Když to už nemohla vydržet a měla výkřik na jazyku, Malcolm se zprudka zvedl a obkročmo na ni skočil. S rukama na jejích bocích do ní vnikl jedním silným, hlubokým přiražením. Udělala se s výkřikem, svíjela se a prohýbala, když do ní divoce přirážel. Uprostřed jejího orgasmu se udělal i on, přímo do ní, hluboko do jejího těla. Cítila, jak to z ní vytéká, i když jeho boky nepřestávaly pumpovat. Prodlužoval její i svoje vyvrcholení, jak nejdéle mohl. Zdálo se to nekonečné. Kontrakce byly tak ostré, že to téměř bolelo. Konkrétně jeden sval, pevný malý sval u děložního hrdla, se hodně chvěl, když ji Malcolm naplnil svým hustým spermatem.

A za tohle byla placená.

Konečně to skončilo. Malcolm si dal ruce podél jejího těla a sklonil hlavu, zatímco její vagina vydávala své poslední malé křeče. Mona zvedla hlavu a podívala se mezi nohy na ten velký orgán, který ji rozštípl vedví. Čekala, že jej Malcolm vytáhne. Neudělal to.

Pomalu začal znovu přirážet. Nemohla tomu uvěřit. Sledovala, jak jí vyklouzl z vaginy a opět vklouzl dovnitř. Zdálo se nemožné, že by do sebe pojala tolik, ale viděla to na vlastní oči – tlusté centimetry po tlustých centimetrech v ní mizely a vynořovaly se, kluzké od její i jeho vlhkosti. Určitě nemá v úmyslu ji tak brzy zase šukat. Nebyla připravená, ale to mu ostatně nevadilo. Byli tak dohodnutí.

Zatímco ji šukal, podívala se mu do tváře. Měl zavřené oči a vypadal, že se úplně oddal slasti svého přirážení. Měl pootevřené rty a chtěla se jich dotknout, ale neudělala to. Používal ji, používal její tělo, používal její otvor. Nehýbala se s ním, jen pod ním ležela a sledovala, jak se při přirážení jeho svaly napínají a uvolňují. Nebolelo to. Byla celá mokrá a její tělo nekladlo žádný odpor. Vnikl do ní, otevřel ji a zabydlel se v ní. Když tam tak ležela a dívala se, jak ji šuká, mělo to jakýsi pornografický nádech. Na jeho ptáku to mohla být kterákoliv jiná žena, ale stalo se, že to byla ona. Pumpování jeho boků bylo hypnotické. Jak dlouho by mohl pokračovat? Těšila se, až to zjistí. Dýchal ztěžka, ne namáhavě, ale tělo se mu znovu napnulo. Prostěradlo měl ve smrtelném sevření. Žíly na jeho rukách, které považovala za tak atraktivní, nekončily u zápěstí, ale táhly se po pažích až k bicepsům.

„Kdo jsi…?“ vydechla.

Malcolm otevřel oči a shlédl na ni.

„To zjistíš,“ odpověděl.

„Kdy? Kde?“

„Časem. V téhle posteli. Nějaké další otázky?“

„Smím se tě dotýkat?“

„Smíš. Kdykoli, pokud neřeknu jinak.“

Zvedla ruce na jeho ramena. Pod jejími dlaněmi byla jako železo. Takový silný muž – silné tělo, silný penis, těžko k přečtení, stěží uvěřit, že je skutečný, přestože do ní vrážel hodně přesvědčivý důkaz o své existenci.

„Roztáhni víc nohy,“ řekl, a ona je tedy roztáhla ještě víc. Nikdy dřív neměla tolik roztažené nohy, protože to po ní žádný milenec dosud nechtěl. Uvnitř cítila, jak se jí svaly přesouvají, stěhují a hledají způsob, jak se přizpůsobit velkému orgánu, který do ní pronikal. Sáhl mezi spojená těla a navlhčil si prsty jejich tekutinami. Vmasíroval je do jejího klitorisu a ten okamžitě při jeho doteku zduřel. Kdyby s tím nepřestal, vybuchl by. Ona by vybuchla. Její vagina se široce rozevřela, vibrace a pulzování, všechno se to dělo znovu. Vzadu v hrdle se jí hromadilo tiché sténání. Malcolm ji šukal rychlým, hlubokým přirážením. Musela se držet čela postele, aby to vydržela. Orgasmus ji zasáhl omračující silou. Bylo to zničující. Zvedla ramena z postele, zatímco celé její přirození v křečích obepínalo ten orgán uvnitř, snažilo se jej popadnout a držet, protože v tu chvíli ho její tělo chtělo víc, než chtělo kdy v životě cokoli jiného. Chtěla jej, potřebovala jej, a kdyby jej z ní vytáhl, chřadla by a umřela.

Mona padla celá zpocená zpátky na postel a popadala dech. Velice pomalu, velice opatrně z ní Malcolm vytáhl svůj penis. Jak byla po jeho nemilosrdném přirážení rozbolavělá, trhla sebou, když ho vysunul. Ještě nikdy ji nikdo tak drsně nešukal. Na druhou stranu, ještě nikdy jí žádný muž neplatil za privilegium šukat ji tak drsně, takže se nemohla divit, že chtěl, aby to stálo za to.

Malcolm si lehl na bok vedle ní a vzepřel se na lokti.

„Vidíš?“ řekl. „Je z tebe skvělá kurva.“

„Říkáš to, jako kdyby to byl kompliment,“ řekla skřehotavým šeptem. Stále nemohla popadnout dech.

„To tedy je. Určitě je to kompliment.“

„Ty ses znovu neudělal?“

Jeho erekce ji tlačila do nahého stehna. Byl pořád brutálně tvrdý.

„Chtěl jsem chvíli pobýt ve tvojí kundě. Připadal jsem si docela vítaný.“

„Buď v ní jako doma,“ vydechla.

„To mám v úmyslu.“

Unaveně se usmála. Mohla by okamžitě usnout a nejméně deset hodin v kuse spát. Tolik energie si tenhle sex vybral. Stále měla doširoka roztažené nohy, protože neměla sílu dát je k sobě. Semeno z ní kapalo na prostěradlo. Štípalo a lechtalo zároveň. Cítila se prostopášná, ale ne špinavá. Nebyla si jistá, jaký je v tom rozdíl, ale věděla, že určitě je.

„Pěkná, pěkná díra,“ řekl, když jí dal ruku mezi nohy a hladil vnitřní stydké pysky, než jí zasunul dovnitř dva prsty. Šťoural s nimi uvnitř, hledal měkká a citlivá místa, místa, která reagovala na jeho dotek. „Docela pevná. Uvnitř hodně horká, hodně vlhká. Silné svaly. Na chvíli jsem si myslel, že mě snad ani nepustíš ven.“

„Nechtěla jsem. Těsně předtím, než jsem se udělala, jsem měla pocit, že umřu, pokud ze mě toho ptáka někdy vytáhneš.“

„Nejsi první dívka, která mi tohle řekla. Dobře vím, jak si vybrat svoji ženskou.“ Zasmál se. Jeho smích se jí začínal líbit. „Pravděpodobně ti nedovolím mít orgasmus, pokud nebudu v tobě. Mám to tak radši.“

Kdyby to byl její přítel, mohla by mít námitky. Ráda se udělala jenom z orálního sexu – a často to tak i bylo. Malcolm ji na samotný okraj orgasmu přivedl svým jazykem, ale pak ji v poslední chvíli penetroval.

„Když se ti to tak líbí…,“ její hlas se ztrácel.

„Tvoje potěšení je pro moje potěšení,“ připomenul jí. „Když se uděláš na mém penisu, cítím to. To je všechno.“

Usmála se. „Nebudu si stěžovat.“

„Ne, nemyslím si, že by sis stěžovala. Na to jsi moc dobrá kurva.“

„Máš rád svoje kurvy, viď?“ zeptala se.

„Mám problém respektovat ženy, které dávají zadarmo to, co by mohly prodat za pěkné peníze. Kurvy jsou jediné ženy, které znají svou vlastní cenu. To myslím vážně.“

„A co mužští prostituti?“

„Jejich klienty jsou zpravidla také muži. Nezavrhuji nikoho, kdo vezme muže do banky, než se s ním vyspí. Nedovolil bych cizímu muži, ani aby mi strčil prst do pusy, a kurvy si berou do svého těla každičkou noc mnohem víc. Je to kvalifikovaná, statečná práce. Bůh žehnej těm dívkám – zachránily mi život a zatratily moji duši. Co víc bych si mohl přát?“

„Jsi zvláštní muž.“

„A ty… ty jsi nádherná kurva.“ Sklonil se nad ní a políbil ji na rty. Už ji šukal dvakrát – jeho semeno měla v sobě a konečky prstů se dotýkal jejího děložního hrdla – a přesto tohle byl jejich vůbec první polibek. Nebyl to letmý polibek, nebyl něžný, ale smyslný a vřelý. Chutnal jako stará irská whisky, kterou měla ráda, a uměl používat jazyk, což se jí líbilo. Od úst přešel s polibky na krk. Zavzdychala, když jí vzal do ruky prs a lehce jej stiskl, pak trochu silněji.

„Přemýšlela jsem, kdy tohle uděláš,“ řekla.

„Už nějakou dobu jsem nešukal. Takže dostat se ti do kundy byla moje nejvyšší priorita. Ale tyhle pěkné bradavky jsou hned na druhém místě. Hodně těsně.“

Přesunul se na ni a obkročmo se jí usadil kolem pasu. Přitlačil jí zápěstí po obou stranách hlavy a držel je. Nejprve jí olízl pravou bradavku a pak znovu. Olizoval ji stejně jako klitoris, dlouhými, pomalými tahy jazykem. Bradavka ztuhla, a hned jak se tak stalo, vtáhl si ji do pusy. Mona otočila hlavu a dívala se, jak jí cucá prs. Byl svou prací naprosto zaujatý, oči měl zavřené, až celou bradavku i s dvorcem vtáhl do úst. Tohle intenzivní tahání nebyl moc příjemný pocit. Sál silně a dlouho. Musela si připomenout, že to Malcolm dělá pro sebe. Platil za privilegium dělat si s jejím tělem, co chce. A něco jí říkalo, že tohle je teprve špička ledovce.

Navzdory nepohodlí zjistila, že se opět vzrušuje. Snad to byla ta její část, která reagovala na to, že je používaná mužem pro jeho potěšení. Nedokázala ho přestat sledovat, jak jí ten prs cucá. Byl k němu pevně přisátý a nezdálo se, že toho brzy nechá. Do ňadra se jí hrnula krev. Uvnitř úst kroužil jazykem kolem vrcholu. Cítila, že už má bradavku tvrdou jako diamant. Přestal, jen aby ji zmáčkl mezi palcem a ukazováčkem, štípal ji a tahal. Pustil jí jedno zápěstí a pleskl ji přes prso. Pleskl je otevřenou rukou, sice ne moc silně, ale dost na to, aby to štíplo. Pak ji pleskl znovu, tentokrát silněji. Další plesknutí následované zmáčknutím, dalším taháním za bradavku, a pak další dlouhé sání. Lapala po dechu, sténala a z návalu pocitů se jí točila hlava. Prs měla nateklý, těžký a strašně citlivý.

Bez varování obrátil pozornost na ten levý. Také jej plácal, popadl a drsně mačkal. Vykřikla, když bolestivě stiskl bradavku, ale hned poté si ji dal do úst. Při té náhlé změně vykřikla slastí. Vtáhl bradavku hluboko do úst, sál a nepřestával, dokud z hloubi hrdla hlasitě nezasténala. Pustil ji, usadil se jí zpátky na boky a rukama ji plácl přes oba prsy, plácal a svíral je v rukou, plácal a masíroval je. Rychlou bolest následovala pomalá slast. Nevěděla, co má vlastně cítit. Přizpůsobila se jednomu – a okamžitě si musela zvykat na druhé. Napadlo by některého z jejích dřívějších milenců tohle dělat s jejími prsy? Drsně s nimi zacházet, mačkat a fackovat je, cucat a tahat za ně? Byli všichni tak moc slušní, tak dobře vychovaní? Je tohle způsob, jak se muži chovají pod pláštíkem zdvořilosti? Chtěli by tohle dělat všichni její milenci, kdyby si koupili její tělo za peníze, namísto šarmu a prázdných slibů možné lásky – někdy, snad, možná?

Spíš by upřednostňovala tuhle stranu opony.

Od silného cucání měla bradavky téměř fialové. A prsa byla celá rudá a pálila od facek z jeho dlaní. Ve svých silných rukou je držel obě, držel je pevně, dost pevně na to, aby viděla všechny ty žíly, na které se tak ráda dívala. Uvězněná pod jeho váhou se nemohla skoro pohnout, ale pokusila se o to. Chtěla, aby cítil, že její tělo prosí o jeho penis.

„Ještě ne, miláčku,“ řekl. „Ještě ne. Teď si to moc užívám na to, abych přestal.“

Hnětl jí prsa, tvaroval je v dlaních, zvedal je a pevně svíral. Nebylo na něm nic barbarského, ale také nic gentlemanského. Prostě to byl muž, který se jako muž taky chová.

A takový muž se jí líbil.

Náhle přestal a slezl jí z břicha.

„Pojď,“ nařídil, popadl ji za paži a stáhl ji z postele.

Cítila se jako loutka, jak s ní hýbal sem a zase tam, otočil ji zády k sobě, ohnul ji přes postel, dal jí ruce na přikrývku a pak do ní zezadu bez varování vrazil penis. Držel ji za boky, když do ní pumpoval, přičemž hloubku a rychlost měl plně ve své moci. On dával. Ona přijímala. Tohle bude její role po celý rok, při každém jejich setkání. Ať to bude cokoliv, bude to muset přijmout. Někdy si to, co jí bude dávat, užije. Někdy ne. To jí přece řekl… A teď mu to už věřila. Měl dlouhý a velký penis a vždy po několikátém přiražení narazil do jejího děložního hrdla, což shledala nepohodlným. Přinejmenším. Ale Malcolm si užíval, když ji takhle šukal. Říkal jí to každý jeho dech, zasténání i vzdech. Tak zůstala uvolněná v jeho sevření, prsa se jí houpala s každým jeho drsným, hlubokým přiražením, a čekala, až to skončí.

Konečně se udělal a naplnil ji svou horkou a hustou tekutinou. Stékala jí po stehnech a místnost naplnila mužská vůně. Vůně sexu. Vůně muže a jeho kurvy.

Vůně peněz.

Malcolm z ní vytáhl penis a poplácal ji po zadku.

„Hodná holka,“ řekl. „Dobrá práce.“

„Díky.“ Pomalu se napřímila a zhluboka se nadechla.

„Dáme si oddech,“ řekl, když si vlezl zpátky do postele. „Zasloužíš si krátký odpočinek.“

Měla z toho neustálého lapání po dechu obrovskou žízeň.

„Vodu?“ zeptala se.

„Prosím.“

Zpod postele vytáhla malý košík a z něj dvě zelené skleněné láhve s minerálkou.

„Nebezpečné,“ řekl.

„Co je nebezpečné?“

„Skleněné láhve.“

„Proč?“

Usmál se.

„To bys snad neudělal,“ řekla.

Naklonil hlavu na stranu a zvedl obočí.

„Dobrá,“ řekla a otevřela láhev. „Udělal.“

„Nejde o to, že bych udělal. Fakt je, že budu dělat. Uvědomuješ si, že tohle je pouhá předehra, viď? Ještě jsme ani nezačali. Mám rád hry. Rád hraji nějaké role. Mohl bych dokonce na jednu nebo dvě noci přivést diváky. Mohl bych přivést přátele…“

Pokud tohle nebylo nic jiného než předehra, nic než zahajovací číslo, jak bude potom vypadat hlavní atrakce?

„Nepřinesl jsi jezdecký bičík,“ řekla.

„Dnes ještě ne. Chtěla bys, abych ho přinesl na naši příští schůzku?“

„Mám na výběr?“ podala mu láhev s vodou.

„Ty máš na výběr kdy, nikoliv jestli. Není žádné jestli. V příštích dvanácti měsících tě tím bičíkem pořádně proženu.“

„Nejspíš ano,“ řekla. Netěšila se na bičování, ale zdálo se, že by bylo nejlepší mít to za sebou. Třeba by se jí to líbilo. Je jen jedna možnost, jak to zjistit.

„Uvidíme,“ řekl. „Vypij si vodu.“

Zhluboka se napila a on upíjel tu svoji. Jeho vitalita byla pozoruhodná. Měl sexuální energii dospívajícího chlapce a výdrž muže. Mocná kombinace.

„Děláš tohle často?“ zeptala se. Seděla na posteli s překříženýma nohama jako dítě ve škole.

„Šukání?“

„Ne. Vyhledáváš ženy v nouzi a děláš z nich kurvy?“

„Nejsi moje první. Ale budeš moje poslední.“ Podal jí napůl vypitou láhev a ona ji postavila na podlahu u postele. Pak si lehl na polštáře a protáhl se. Penis mu ležel zvadle na stehně – jako spící obr.

„Jak to?“

„Učinil jsem slib, který mám pevně v úmyslu dodržet. Samozřejmě s tvou pomocí.“

„To je dost záhadné.“

„Obávám se, že to nemohu lépe vysvětlit. Myslím, že časem pochopíš.“

„Pokud jsem tvoje poslední, doufám, že jsem také tvoje nejlepší.“ Posledním lokem dopila láhev.

„Vůbec nepochybuji, že dostanu, za co jsem zaplatil,“ řekl s úsměvem. Pak zvedl ruku a prstem naznačil, že ji chce u sebe. Chtěla postavit svou láhev na zem, ale zavrtěl hlavou. „Dej mi ji.“

Ztuhla, ale jen na okamžik. Musí se mu vyplatit.

„Lehni si na záda,“ řekl. „Roztáhni nohy.“

Učinila, jak jí nařídil, a roztáhla nohy.

„Ukájej se prsty,“ řekl. „Použij obě ruce.“

Z vulvy jí stále kapalo jeho semeno a stydké pysky byly nateklé a na dotek citlivé. Dvěma prsty na každé ruce si před jeho očima hladila záhyby, oddělovala je a doširoka roztahovala.

„Dotýkej se klitorisu,“ řekl. „Stáhni kapuci.“

Přerývaně se nadechla. Jeho oči chtivě zářily, když ji sledoval, jak si stáhla kožní řasu a odhalila maličký uzlík tkáně pod ním.

„Přidrž to tak,“ řekl tiše. „Nepohni ani svalem.“

Sklonil se a odhaleného klitorisu se konečkem jazyka dotkl. Byl to lehký dotek, ale cítila ho jako úder blesku, který jí projel od místa doteku až do zadní části krku a do pat u nohou.

„Dotýkej se sebe, jako to děláš, když jsi sama,“ instruoval ji. „Jako když se snažíš udělat, ale neuděláš.“

Přikývla a dva prsty si dala do tvaru malého V, kdy bříško každého prstu měla po stranách klitorisu. Pomalu prováděla krouživé pohyby, pak oválné a s každým pohybem nahoru a dolů si třela klitoris. Malcolm mezitím zvedl láhev a zkoumal ji. Nebyla velká – jen asi patnáct centimetrů vysoká, s úzkým hrdlem a kulatým dnem, typická láhev na vodu. Nebyla na ní papírová nálepka, pouze barva. Šroubovací víčko odstranila. Řekla si, že je to jen sklo. Silné, hladké sklo, které jí sunul hrdlem napřed do pochvy. Zasténala, když se jí chladné sklo přitisklo na horký vnitřek. Hladké, tak hladké, ale také tvrdé, nesnesitelně tvrdé. Láhev byla na konci silná, příliš silná, aby se do ní celá vešla. A přesto, jak se třela silněji a rychleji, chtěla ji dovnitř. Vejde se? Vypadalo to, že Malcolm nespěchá. Tlačil láhev dovnitř a pak umožnil jejímu tělu, aby ji vytlačilo zpátky ven. Zatlačil dovnitř. Tělo tlačilo ven. Jeho tmavé oči se na ten pohled soustředily; díval se jen na její kundu a láhev.

„Jednou jsem nalil víno, láhev i obsah, do pěkné kundy jedné kurvy a pil jsem to z ní,“ řekl tichým a vzdáleným hlasem. „Evangelina. Pihovatá zrzka. Byla nemanželská knížecí dcera.“

„Líbilo se jí to?“

„Měla mě ráda. Nebylo nic, co by mě se sebou nenechala dělat. Jednou večer jsem hrál s jejím otcem karty a porazil jsem ho. Peníze, které jsem na něm vyhrál, jsem nastrkal do láhve a ještě tu samou noc jsem tu láhev zasunul do kundy jeho dcery. Když jsem jí řekl, odkud jsou ty peníze, chechtala se tak, že z ní ta láhev vyletěla a rozbila se o podlahu. Mince se rozkutálely všude. Skoro jsem se smíchy pochcal. Jaký pohled!“

„Zažil jsi spoustu dobrodružství, viď?“

„Ty ne?“

„Až s tebou,“ odpověděla. „A po tobě pravděpodobně také ne.“

„Až to skončí, zažiješ spoustu dobrodružství. O to se postarám.“

„Jasně,“ řekla. Malcolm se jen usmál a zasunul láhev hlouběji. Svaly se jí roztáhly a otevřely, aby ji pojmula. Čím déle se sama sebe dotýkala, tím víc ji chtěla. Cítila silné stahy svalů a bylo to tak skvělé, že neměla daleko k orgasmu.

„Buď hodná,“ řekl.

„Snažím se.“

„Tohle je představení,“ řekl. „A ty ho děláš jen pro mě. Bav mě, ne sebe. Bav mě.“

Měl panovačný tón a dobře na něj reagovala. Zapřela se patami, prohnula se v bocích a zvedla je, zároveň zatáhla břišní svaly a vyklenula tělo, aby lépe viděl její kundu. Oběma rukama roztáhla stydké pysky, když zasunul láhev dovnitř tak hluboko, že ji pochva téměř pohltila. Vyklouzla z ní, ale Malcolm ji znovu zasunul dovnitř, když opětovně roztáhla stydké pysky. Dokáže ji pojmout. Dokáže to. Věděla, že to dokáže, jen kdyby se mohla otevřít ještě trochu víc. Tělo měla tak napnuté, že ji skoro bolelo roztáhnout stehna ještě víc. Ale udělala to, a když Malcolm zatlačil láhev dovnitř a přitom tlačil dlaní na její dno, nadechla se a vtáhla ji do sebe celou.

„Drž ji vevnitř,“ řekl Malcolm. Rukou jí zakryl celou stydkou kost, aby se láhev nevysunula ven. Mona svírala prostěradlo, tělo měla napnuté k prasknutí. Ale vydržela to, zadržovala dech a držela láhev v sobě. Malcolm zaklepal na dno láhve a Mona všude v bocích cítila vibrace. Sténala a vzdychala jako kurva, kterou z ní udělal. Víc poklepů, víc vibrací. Na dno sklenice položil dva prsty a hýbal s ní ze strany na stranu, nahoru a dolů, dokola. Slast byla k zbláznění. Nikdy v sobě neměla tolik. Nikdy nebyla takhle otevřená a naplněná. Ani jeho veliký penis ji takhle široce nerozevřel. Zvedla se na lokty, neschopná uvěřit, co se děje, ale když se podívala mezi svá stehna, všechno to tam bylo – láhev zabořená v ní, Malcolmova ruka, která ji tam přidržovala, klitoris zduřelý víc než kdy předtím. Tlačila dech přes rty jako žena při porodu.

„Co chceš?“ zeptal se Malcolm. „Chceš ji dovnitř, nebo ven?“

„Já nevím,“ vydechla.

„Líbí se mi vevnitř. Moc hezké,“ řekl. „Ale musíš být už skoro mrtvá, viď? Nechtěla by ses udělat?“

„Potřebuju to.“

„Nepotřebuješ. Chceš to. A já tě chci dál šukat láhví. Vytlač ji ven.“

„Tohle je… perverzní,“ řekla mezi výdechy.

„Nestěžuj si,“ reagoval. „Taky jsem mohl použít láhev od vína.“

Napnula vnitřní svaly a vytlačila láhev ven. Sledovala, jak se jí vynořila z vlhkého přirození do Malcolmovy ruky. Ale jakmile byla až k hrdlu venku, Malcolm ji zasunul zase celou zpátky. Dal jí paži pod ramena a Mona si na ni lehla. Pozice ji přinutila, aby se prohnula v zádech a vystrčila prsa nahoru. Malcolm jí olizoval a cucal bradavku a při tom si hrál se zasunutou láhví v ní. Mona ho prosila, aby ji nechal dospět k orgasmu, úpěnlivě ho prosila, nabízela mu svoje tělo, což bylo bezpředmětné, protože si je od ní už koupil.

„Brzy…,“ bylo vše, co řekl. Brzy. Zachraptěl jí to do ucha. Tělo se jí chvělo a třáslo, chvělo a napínalo. Musí se udělat, musí, bezpodmínečně musí…

Měl znovu plnou erekci, penisem se jí zarýval do stehna. Sáhla dolů a vzala jej do ruky, držela ho, jen aby ho držela, tenhle nástroj její slasti a jejího utrpení. Malcolm sebou cukl a uchechtl se, její zoufalství jej bavilo. Prosby nebraly konce. Brzy jediné slovo, které znala, bylo „prosím“. Říkala to stále dokola. Konečně se nechal uprosit.

„Vytlač ji ven,“ řekl a Mona se znovu stočila, aby ze sebe tu láhev vytlačila. Malcolm na ni rychle skočil a jedním pohybem do ní vnikl. Držel její prsa v rukou a zatlačil ji do postele. Přirážení bylo drsné, rychlé a zraňující. Surově jí stiskl prsa a jí to bylo jedno, vůbec jí to nevadilo. Věnovala se jen tomu velkému, tvrdému orgánu, který do ní nepřestával narážet. Prohnula se v orgasmu, křičela hlasitěji než kdy jindy, vagina se jí svírala v rychlých kontrakcích kolem celého nemilosrdného orgánu v ní. Celé tělo sebou škubalo ve svalových křečích. Bože, co to s ní dělá? Jak by se po tomhle mohla vrátit do normálního života?

Zkolabovala do polštářů a Malcolm z ní vytáhl svůj penis. Převalila se na bok a on si lehl vedle ní, hrudí k jejím zádům.

„Musím spát,“ řekla, když ji políbil na krk pod uchem. „Už dál nemůžu. Musím spát… jen chvilku. Myslím, že jsi mě zabil…“

Vyčerpáním byla úplně mimo. Malcolm se opět zasmál tím svým posměšným smíchem. Vytáhl jí z vlasů rudou růži, rozpustil jí vlasy a nechal je volně ležet na polštáři. Škádlil jí nos růžovými lístky a líbal ji zezadu na krku.

„Tak spi,“ řekl. „Nevadí mi to. Spi a vezmu si tě ve spánku.“

„To bys neudělal…“

„Nevíš to teď už moc dobře, miláčku?“

Mona už to věděla. Usmála se, přikývla, lehla si na břicho s kolenem nahoru, aby pro něj nechala přirození otevřené. Když usínala, cítila, jak do ní znovu vniká. Bylo jasné, že s penisem uvnitř spát nemůže. Ale jeho přirážení byla dlouhá a pomalá a pro jednou i celkem mírná. Byla plynulá a rytmická a bylo to, jako kdyby ji tím houpáním uspával. A tak Mona usnula s penisem ve svém těle, cítila teplý dech na rameni a slyšela své jméno na jeho rtech, když ji políbil na ucho.

Když se probudila, sluneční paprsky už pronikaly z vikýře na postel a Malcolm byl pryč. Pomalu se překulila a přitiskla si ruku na čelo. Poslední, co si pamatovala, bylo, jak jí Malcolm vytáhl růži z vlasů a sundal sametový obojek z krku a jak do ní zezadu pomalu pronikl.

Pokud by se jí někdo zeptal, asi by nemohla přísahat na bibli, že Malcolmovi důvěřuje, ale tohle ráno se probudila nezraněná, neznásilněná a nebyla ani zmrzačená či zavražděná. Ano, šukal ji, s jejím souhlasem. Kolikrát? Nebyla si jistá, zda by měla počítat svoje nebo jeho orgasmy. A nemohla počítat ty jeho, protože ji šukal, když spala. Udělal to jenom jednou? Nebo několikrát během noci? Pomyšlení na to, jak klidně šukal její spící tělo, ji vzrušovalo, i když si přála, aby to tak necítila. Musela sama sobě přiznat, že se jí líbilo, jak byla důkladně použita. Cosi se o sobě dozvěděla. Netížilo ji, že k tomuto faktu dospěla. Jen ji tížilo, že ji to netíží.

Mona se zasmála.

Zasmála se, protože Tu-Tu spal stočený do klubíčka v nohách postele, a přemýšlela, zda ho Malcolm v noci nezvedl a neuložil ho tam. Na Manetově Olympii černá kočka hlídá na konci paniččiny postele. Černá kočka symbolizuje prostituci. Monu zajímalo, zda výraz „pussy“ přišel do módy před Olympií, nebo až později.

Byla tak unavená, že by nejradši zůstala v posteli celý den. Bohužel se ozval zvonek u dveří. Práce čeká. Pořád samá práce.

„Moment.“ Měla ochraptělý hlas, když zavolala, ale zvonění přestalo.

Celé tělo ji bolelo v místech, kde ji nikdy nebolelo, a bradavky měla od jeho úst a rukou obkreslené bleděmodrými modřinami. Co nejrychleji na sebe natáhla podprsenku, halenku a sukni. Bylo to všechno skutečné? Podívala se na postel, prostěradlo bylo celé pomačkané, se zaschlými skvrnami. Ano, bylo to skutečné. Říkal jí to také každý bolavý sval v těle, obzvlášť ty vnitřní. Přešla k postranním dveřím v kanceláři, doručovacím dveřím, odemkla a otevřela je.

„Prosím? Co si přejete?“

Na prahu stála nějaká žena tmavé pleti s bílým šátkem ve vlasech. Byla krásná jako Raffael Santi a v náručí držela ohromný puget bílých růží s gypsophilí – nevěstiným závojem.

„Zásilka pro Monu St. Jamesovou. To jste vy, slečno?“ řekla žena ostrovním přízvukem, který Mona nedokázala nikam zařadit. Ale byl příjemný, jakoby karibský. Našel snad Malcolm ve městě tu nejhezčí ženu, aby jí přinesla květiny? Ani by ji to nepřekvapilo.

„Ano, to jsem já. Děkuji vám,“ řekla Mona a vzala si kytici z náruče té ženy. Měla něco takového očekávat. Na Manetově Olympii stojí u postele kurtizány jakási žena a podává jí bílé květiny. „Je k tomu nějaký vzkaz?“

„Žádný vzkaz, slečno,“ řekla žena. „Ale řekl mi, abych vám předala tohle.“

Podala Moně průhlednou skleněnou láhev uzavřenou korkem.

Mona se v duchu zasmála. Děsný chlap.

„Jestli chvilku počkáte, dojdu pro nějaké peníze.“

„Dal mi dýško za deset,“ řekla žena. „Ať vám ty květiny dělají radost. Říkal, že jste si je víc než zasloužila.“ Žena se na ni spiklenecky usmála a odešla. Mona položila kytici na psací stůl. Voněla létem, ostatně právě dnes, 21. června, byl letní slunovrat. Nové léto plné naděje. Vytáhla korek z láhve. Vypadalo to, že uvnitř je nějaký vzkaz. Chvíli jí trvalo, než z hrdla dostala svinutý pergamen, ale nakonec se jí to podařilo.

Mona rozbalila papír a vykulila oči. Nehledě na nepohodlí, sesunula se na židli u stolu.

Na papíru nebyl žádný vzkaz, ale kresba. Ne kresba, ale skica – skica, kterou okamžitě poznala. Znala ty křivky, ty vodnaté linky. Skica tanečnice. A ne ledajaké tanečnice. Baletky.

Na celé stránce bylo pouze jediné slovo – a to slovo bylo vše, co potřebovala vědět. Malcolm dostál svému slibu ohledně první platby za její služby.

Degas.

4. Trh s otroky

…

Mona obvolala všechny galerie ve městě, až dostala jméno a číslo na Sebastiana Leona, uznávaného odborníka na dějiny francouzského umění, specializovaného na Degase. Do jeho bytu na West Side s sebou vzala tu skicu od Malcolma. Když otevřel dveře, aby ji pustil dovnitř, překvapilo ji, jak je mladý a pohledný. Nemohlo mu být víc než pětatřicet a energie, s níž vítal ji i skicu, se rovnala nadšení školáka.

„Nemohl jsem se vás dočkat,“ řekl Sebastian, když ji vtáhl do svého bytu. Bylo to malé, příjemné místo, cihlové stěny natřené bílou barvou a všude, kam se podívala, visely v barevných rámech tištěné reprodukce Degasových obrazů a skic. Odvedl ji ke své modré sametové pohovce, podal jí sklenici bílého vína a pak se usadil vedle ní tak blízko, že se dotýkali rameny. „Strašně jsem se těšil.“

Hovořil s téměř dětským nadšením. Milovník umění. Hned se jí zalíbil.

„Tady je to,“ řekla. „Potřebuji vědět, zda je to skutečně jeho dílo.“

Sebastian si od ní vzal skicu, kterou měla uloženou v kožených deskách. Navlékl si bílé látkové rukavice, otevřel desky a při pohledu na skicu řekl: „Ach… Nádhera.“ Měl vlnité tmavé vlasy, dost dlouhé, aby si je mohl zastrkávat za uši. Když sklonil hlavu, aby si skicu prohlédl, spadly mu kudrlinky do čela.

„Viděl jste to už někdy?“ zeptala se. Hleděla víc na Sebastiana než na skicu.

„Jiné skici, podobné, ale tuhle ne. Vypadá to na jeho práci. Celý on,“ řekl Sebastian. Vzal do ruky lupu a zkoumal podpis. Čichal k papíru a vysvětloval, že padělky často mají rozeznatelný pach.

„Co myslíte?“ zeptala se, když konečně vložil skicu do desek a uctivě je zavřel, jako když mnich zavírá svou bibli.

„Je pravá,“ řekl s chlapeckým úsměvem. „Je absolutně pravá. Nemám pochyby.“

„Úžasné,“ řekla. „Kolik?“

„Kdyby byla moje – a přál bych si, aby byla – pojistil bych ji na nejméně šedesát tisíc.“

„Udělám to. Děkuji vám.“ Přiťukli si sklenicemi s vínem a napili se na štěstí.

„Musím se zeptat,“ řekl, když postavila sklenici na stůl. „Odkud pochází? Máte původ?“

„Jeden muž mi ji věnoval jako dárek.“

„Dal vám ji nějaký muž? Jednoduše vám ji daroval?“

„Strávila jsem s ním minulou noc,“ řekla a chtěla na pohledného Sebastiana udělat dojem, třeba jej i šokovat. „A ráno mi nechal do galerie doručit bílé růže a tuhle skicu.“

„Nevím, komu bych měl víc závidět,“ reagoval. „Vám, že máte tu skicu. Nebo jemu, že má vás.“

Sebastian se ji nepokusil dostat do postele, ale cítila, že by rád. Bránila mu snad profesionální zdvořilost? Na rozloučenou jej políbila na tvář a on jí řekl, že jestli má její milenec schované nějaké Degasovy obrazy, ať neváhá udělat, co po ní bude chtít, aby aspoň jeden z nich získala. Žádná dívčí cudnost není cennější než Degasův obraz. Mona mu slíbila, že udělá, co bude v jejích silách.

Byl to slib, který měla v úmyslu dodržet.

Pojistit skicu trvalo jen chvilku, obzvlášť s požehnáním Sebastiana Leona. A přes noc byla o šedesát tisíc dolarů bohatší – a jenom za to, že propůjčila své tělo Malcolmovi. Necítila žádnou vinu, že výměnou za cenný kousek umění spala s Malcolmem. Přestože byla po té společné noci zoufale rozbolavělá a na prsou měla promodralé otisky prstů ještě týden poté, necítila žádné negativní následky. Dokonce si zašla na nejbližší kliniku, nechala se otestovat na všechny možné pohlavní choroby a po napjatých dvou týdnech čekání dostala výsledky – všechno negativní. Nebyla ani těhotná, s čímž se nijak moc netrápila, protože užívala antikoncepci. On svou část dohody dodržoval. Nezbývalo jí tedy nic jiného než dodržet tu svoji.

Uplynul jeden měsíc.

Věděla, že je čas na další schůzku s Malcolmem, když po té první vešla čtvrtou sobotu večer do kanceláře a na psacím stole našla knihu o dějinách umění, o níž věděla, že ji tam nenechala. Uvnitř knihy byl její rudý obojek, který jí sundal z krku, když spala. Nyní z něj byla záložka. Takže takhle jí zamýšlí dávat instrukce, jak na něj čekat? Tím, že jí ukáže nějaký obraz? Jak trefné. Celý Malcolm. Posledně to byla Manetova Olympie. Když otvírala stránku, ruka se jí třásla nervozitou stejně jako vzrušením.

Jean-Léon Gérôme, 1866 – Trh s otroky.

Zajímavá volba. Údajně ten obraz vystihoval hrůzy blízkovýchodního otrokářství. Mladou dívku její majitel vysvlékl donaha na otevřeném tržním náměstí, zatímco se muži – potenciální kupci – shromáždili kolem ní, aby si vystavené zboží prohlédli. Jeden muž ji dokonce držel za vlasy a strčil jí prst do úst, aby zkontroloval zuby. Strašné, ano. Ach, ale zároveň i smyslné. Vždycky si myslela, že je to fantazie o otrokářství dospívajícího chlapce – idealizovaná, romantická a erotická. Imperialistická koloniální pornografie. Nicméně ta nahá dívka byla se svou zlatou pletí a tmavě černými vlasy krásná. Na rozdíl od Olympie byla pasivní, přijímala bez protestů pohledy těch mužů, jejich doteky – zkrátka to, že ji vlastní. Chápala, proč by ji Malcolm chtěl v téhle pozici. Bude jí také zkoumat zuby? Bude muset být hodná. To pokušení ho kousnout, pokud jí strčí prst do úst, by bylo neodolatelné.

Takže zítra v noci bude jeho otrokyně na trhu.

Tak dobrá. To by mohla zvládnout. Když v neděli zavřela galerii, šla si do svého bytu trochu zdřímnout, osprchovat se a oholit. Upravila si vlasy tak, aby se co nejvíce podobaly účesu u dívky na obraze od Gérômeho. Rozdělila je uprostřed a vzadu na krku je svázala fialovou stuhou. Oblékla si své oblíbené letní fialové šaty a sandály a vydala se zpátky do galerie. Tentokrát s sebou vzala prázdné skleněné pohárky, které by mohla v galerii naplnit vodou z kohoutku. Nechtěla Malcolmovi dávat nějaké další inspirace.

Vypadalo to, že svých vlastních nápadů má ažaž.

Byla skoro půlnoc, když se vrátila do galerie. Těšila se, až znovu uvidí Malcolma, a ještě víc se těšila na další umělecké dílo z jeho sbírky, které si vydělá. Přinejmenším si říkala, že jediné, co ji zajímá, je vydělat si na umění, vydělat peníze pro Rudou. Že se jí líbí takhle vydělávat, bylo irelevantní. Ale i tak spěchala a půl dne strávila sledováním hodin.

Byl čas.

Přešla k červeným dveřím vedoucím do zadní místnosti, nadechla se a otevřela je. Okamžitě ji popadly silné mužské ruce a vtáhly ji dovnitř. Dveře se za ní zabouchly a někdo ji k nim přitiskl zády. Chtěla křičet, ale ústa jí zakryla nějaká ruka.

„Tiše, děvče.“

Slova vyšla z Malcolma, ale nevypadal tak, jak ho posledně viděla. Nechal si narůst krátké vousy a knír, což jej dělalo starším, dokonce trochu hrozivějším. V jedné ruce držel provaz. Takže to patří k roli? Nuže dobrá. Dala mu bianko šek. Cokoliv znamená cokoliv. Neměla by se divit nebo obávat. Ale měla strach. Měla.

Nebyli sami.

S Malcolmovou rukou na ústech se v panice divoce rozhlížela kolem. U dřevěné bedny uprostřed místnosti stáli čtyři muži v oblecích. Všichni čtyři měli na sobě škrabošky – jeden černou, jeden šedivou, jeden červenou a jeden zlatou. Na maskách měli číslice, anonymní. Jen Malcolm neměl masku.

„Je s tou dívkou nějaký problém?“ zvolal jeden z mužů, ten s červenou maskou. Tón jeho hlasu byl panovačný.

„Vůbec ne,“ řekl Malcolm. „Mám ji.“

„Tak se na ni podívejme,“ řekl muž s černou maskou. Zněl znuděně, netrpělivě. „Nemáme na to celou noc.“

Kdo jsou ti muži? Nemohla se zeptat, protože jí Malcolm nařídil mlčet a rukou jí stále zakrýval ústa.

„Už to bude,“ řekl Malcolm. „Nebudete zklamaní.“

Bez varování ji otočil zády k sobě a zašeptal jí do ucha: „Nevzpírej se mi, děvče. Předvedeš dobrou podívanou. Chci za tebe vysokou cenu.“

Dobrou podívanou… To jí řekl posledně, aby jej pobavila. Budiž. Přikývla a mlčela, i když jí srdce hrůzou bušilo jako o závod. Nechal by ji ošukat všemi těmi muži? Ne. Věděla, že by to neudělal.

Nebo nevěděla?

Vzal ji za paže a odtáhl ode dveří. Šel za ní a nasměroval ji doprostřed místnosti, kde ti čtyři maskovaní muži čekali. Snažila se prohlédnout si jejich obličeje, ale svítila pouze jedna lampa a všichni stáli ve stínu. Zřetelně viděla jenom jejich masky. Místo toho sklopila hlavu a hleděla do země.

„Na bednu,“ nařídil Malcolm, a tak vkročila na nízké dřevěné pódium. Malcolm se sehnul, stáhl jí boty a odhodil je do stínů. Napřímil se a vlezl si na bednu za ní.

„Podívejme se,“ řekl muž se zlatou maskou a ostatní maskovaní muži souhlasně přikyvovali.

Malcolm jí zezadu stáhl ramínka jejích letních šatů přes paže dolů. Neměla podprsenku a musela se přemáhat, aby s ním nebojovala, když jí stáhl šaty a nechal jí je spadnout k nohám. V mžiku vytáhl malý, ostrý nůž a použil ostří, aby jí na bocích přeřízl kalhotky, které odhodil do stínů za botami.

Byla nahá, úplně nahá a stála tak před čtyřmi cizími muži. Malcolm vytáhl z kapsy saka provaz a svázal jí vepředu ruce. Zvedla hlavu, když se natáhl do výšky. Z trámu na stropě visel železný hák. Rychlým pohybem, který naznačoval, že už to dělal tisíckrát předtím, jí zvedl ruce nad hlavu a svázaná zápěstí na hák zavěsil.

Nebylo úniku.

Mona kroutila rukama a muži se při pohledu na její snažení chechtali.

„Tady je to, pánové,“ řekl Malcolm. „Nejlepší kus dnešní noci. Nespěchejte. Přihazujte vysoko. Ona za to stojí.“

„To posoudím sám,“ řekl muž s červenou maskou a vlezl si na dřevěnou bednu. Malcolm stál za ní a rukou jí přidržoval vlasy. Mona ve strachu a očekávání lapala po dechu. Muž s červenou maskou jí položil ruku na chvějící se břicho a hladil jí boky.

„Velice jemná kůže,“ řekl.

„Nejjemnější, jakou bys na trhu našel,“ řekl Malcolm.

Maskovaný muž jí stiskl stehno a poplácal ji po něm. Přihlížející muži se znovu rozesmáli.

„Prsa jsou obzvlášť pěkná,“ řekl Malcolm. „Jak můžeš vidět.“

„Vidím,“ řekl muž s červenou maskou.

„Já ne,“ ozval se jiný muž.

„Tak se pojď přesvědčit,“ nařídil mu Malcolm.

Muž s červenou maskou sestoupil z pódia a vystřídal ho ten se zlatou. Bez zaváhání popadl do velké, silné ruky její pravý prs. Mona vykřikla, spíš šokem než bolestí.

S rukama vysoko uvázanýma měla prsa odhalená a žádným způsobem si je nemohla zakrýt. Bylo ohromující, když se jí tak intimně dotýkal cizí muž. Zvedl jí prs, jako kdyby ho vážil v dlani, pak zatahal za bradavku, trochu ji otáčel, dráždil a zkoumal.

„Moc hezké,“ řekl a přikývl. Posunul se na stranu a udělal to samé s jejím levým prsem.

Pevně jej sevřel, zmáčkl a vážil, pak ji znovu štípal do bradavky, tahal za ni ji a pouštěl. „A co zadek?“

„Podívej se sám.“ Malcolm ji otočil, takže stála k muži se zlatou maskou zády. Cítila na hýždích jeho ruku, třel ji od pasu k hornímu stehnu.

„Plný zadek,“ řekl muž při tom tření. „Měkký, ale ne příliš.“ Pleskl ji jednou přes zadek a Mona zalapala po dechu, pleskl ji znovu, sevřel zadek v obou rukou a štípl do něj. „Mladé, pevné maso. To mám rád.“

„Říkal jsem ti, že je drahá,“ řekl Malcolm.

Bylo nesnesitelné, jak s ní zacházeli, chovali se k ní jako k nějaké věci. Hořela studem a ponížením. V očích ji pálily slzy. Dýchala obtížně a bolely ji paže. Strašně moc se chtěla zahalit.

„Především musíme vidět kundu,“ řekl jiný muž. „To víš.“

„Ovšem,“ reagoval se smíchem Malcolm. „Samozřejmě musíte vidět kundu.“

„Tak se podívejme.“

Mona zasténala, když ji Malcolm znovu otočil čelem k těm mužům. Dva z nich vlezli na pódium, jeden s černou maskou a druhý s červenou. Každý z nich ji vzal za jednu nohu a zvedli ji. Drželi ji s roztaženými stehny, chodidla jí bezmocně visela ve vzduchu, přirození rozevřené a vystavené. Muž se šedivou maskou přikročil blíž. Nestoupl si na pódium. Její vulvu měl v úrovni očí.

Zachvěla se a zasténala, když tento muž natáhl ruku a lehce se dotkl jejích stydkých pysků.

„Znamenitá,“ řekl. „Pěkně tvarovaná.“

„A taky pevná,“ řekl Malcolm. „A pojme cokoliv, co do ní budete chtít dát.“

Na rtech muže v šedé masce spatřila náznak úsměvu. Palcem a ukazováčkem otevřel vnitřní záhyby její vulvy a odhalil otvor, vstup do jejího těla. Vsunul do něj jeden prst.

„A vlhká. Hodně vlhká,“ řekl ten muž. Byla to pravda. Ponižující, ale pravdivé. Přes všechen ten stud a strach byla také nezpochybnitelně vzrušená. Muž do ní zasunul druhý prst a oba pak rozevřel do širokého véčka. Ucítila, jak se otevírá. Bylo to porušení svátosti jejího těla. Proč se jí to líbilo?

„Co tady máme…,“ řekl muž, když zasunul konec prstu do hluboké dutiny uvnitř jejího těla poblíž stydké kosti. Silně do té dutiny tlačil, šťoural se v ní, rýpal v ní a dráždil choulostivé tančící nervy. „Přímo tady cítím její pulz. Hodně rychlý.“

„Nech mě sáhnout,“ řekl muž se zlatou maskou. Mona byla zase prázdná, ale jen na okamžik, protože ten muž se zlatou maskou do ní strčil prst a našel tutéž malou dutinu u zadní stěny. Zvrátila hlavu na Malcolmovo rameno, když se v ní ten muž šťoural a laskal ji, zatímco visela ve vzduchu roztažená a vystavená. Muž se zlatou maskou také zkoumal její klitoris, poklekl před ní a stáhl maličkou kapuci, aby se na ten orgán podíval. Byl zduřelý a nenáviděla se za to. Nenáviděla to všechno, nenáviděla, že je bezmocná, že je roztažená, prohlížená, vystavená…

Ach, ale zároveň se jí to i líbilo.

Jak muž se zlatou maskou pokračoval v roztahování a zkoumání jejího přirození, muž s černou maskou obrátil svoji pozornost na její ústa. Kroutila se Malcolmovi na rameni, když jí ten muž násilím rozevřel rty.

„Nekousej,“ káral ji, když jí zastrčil prst do úst. Cítila jej na zubech. Cítila, že je počítá. Když skončil, lehce jí přitiskl prstem jazyk. Teď byla němá. Něčí ruka, nevěděla, kterému z mužů patří, ji znovu popadla za prs a drsně jej stiskla. Ke druhé bradavce se přisála něčí horká ústa a silně ji sála. Uvnitř jejího přirození se hýbaly prsty, třely ji tam a laskaly a otevíraly ji víc a víc. Slyšela zvuky své vlastní silné vlhkosti. Stydké pysky jí tahali stejně jako bradavky, lehce ji poplácávali, než někdo, ať už to tentokrát byl kdokoliv, do ní znovu strčil prsty. Tři? Nebo to byly čtyři? Už to nedokázala vnímat. Touhou vlhla stále víc. Pět mužů, jejich ústa a ruce, se jí najednou společně dotýkalo, laskali ji, cucali a vnikali do jejích úst i přirození, přičemž se kroutila a slabě vzdychala, neschopná protestovat, křičet nebo prosit o smilování nebo – což bylo dokonce horší a mnohem pravděpodobnější – prosit je, aby ji šukali. Dychtila po jejich penisech, po všech pěti. Dříve měla obavy, aby Malcolm nedovolil, aby ji šukali. Nyní měla naopak obavy, že to nedovolí. Ale tohle byly šílené myšlenky. Nemohla to dopustit. Vzpírala se v železném sevření pěti mužů, ale nebylo to k ničemu, jen si škodila, protože to svíjení ji přivádělo ještě blíž k vrcholu.

Pak ji najednou všichni nechali být.

Stalo se to tak rychle, že by se bývala zhroutila, kdyby ji za zápěstí nedržely ty provazy. Nechali ji být a sestoupili z pódia, jako kdyby jim dal někdo povel, který nezaslechla. Chvěla se, náhle jí byla zima. Zůstal u ní jenom Malcolm. Chtěla se k němu přitisknout, ale držel ji v pase na místě.

„Nuže, pánové, nějaké další požadavky?“ zeptal se Malcolm. „Jsme připraveni licitovat?“

Připravila se na smlouvání. Co vlastně kupují? Právo ji šukat? Nebo to stále patří ke hře?

„Ohni ji,“ řekl jeden z mužů. „Podívejme se na všechny její díry.“

„Pokud na tom trváte,“ řekl Malcolm.

„Chci přesně vědět, co kupuji,“ řekl muž s červenou maskou. „Jestli to není nějaký problém.“

„Obdivuji chytré kupce. A ne,“ řekl Malcolm. „Není to vůbec žádný problém. Dám ji na podstavec.“

„Velmi dobře,“ řekl muž s červenou maskou. Ostatní tři muži souhlasně zamručeli.

Podstavec? Jaký podstavec? Malcolm ji stáhl z dřevěné bedny a táhl ji do stínů. Následovalo je světlo ze stolní lampy, kterou za nimi jeden muž nesl ke vzdálenému konci místnosti. Mona tam něco spatřila, něco vysokého asi do pasu a zakrytého velkou sametovou látkou. Malcolm látku strhl a odhodil na zem. Byla to jakási černá kožená stolice, ale dost široká, aby si na ni mohla snadno kleknout. Uprostřed z ní vyčníval velký, silný penis z jemné černé kůže a byl děsivě dlouhý – nejméně třicet centimetrů. Při pohledu na něj poklesla, ale Malcolm jí nedovolil utéct. Zvedl ji a postavil ji na ten podstavec. Uchopil ji za boky a nasměroval je tak, že se konec penisu dotýkal jejího přirození.

„Vezmi si ho,“ řekl a byl to rozkaz, který nemohla odmítnout. Její tělo jí to nedovolilo. Padla na všechny čtyři a na penis, kolena roztáhla od sebe a pojmula do sebe tolik z toho penisu, co mohla. Byla hodně vlhká, takže do ní ten masivní předmět snadno pronikl. Zhoupla se na něm, aby z něj do sebe dostala ještě víc. Cítila, jak se před ním svaly rozestupují, přijímají jej a obklopují. Malcolm ji měl připíchnutou jako můru za sklem. Připíchnutou a vystavenou.

„Pánové, podívejte se,“ řekl Malcolm, „mám tady olej, kdybyste potřebovali.“

Dokonalý obchodník.

Mona svěsila hlavu a skryla si obličej do vlasů, když první muž, kterého ze své polohy neviděla, k ní zezadu přistoupil a roztáhl jí hýždě. Potěšeně zamručel, jako že se mu líbí, co vidí. Dotkl se jí prstem a ona jen zalapala po dechu a otřásla se. Konec prstu byl vlhký, potřený nějakým hustým olejem nebo lubrikantem. Přejel s ním přes malý otvor a všude kolem. Z neobvyklého pocitu jí naskočila husí kůže. Nebylo nepříjemné být laskaná tam na tom citlivém otvoru, nebylo nepříjemné, když do ní ten muž zasunul prst tak hluboko, jak se jen mohl prstem dostat. Dlouho ho v ní jen držel, nehýbal s ním. Slyšela, jak si muži mezi sebou povídají, říkali, že je to moc hezké a dobrá práce. Pak ucítila, jak se v ní ten prst pohybuje, ne dovnitř a ven, ale dokola, čímž ji víc a víc otevíral.

„Máš špunt?“ zeptal se ten muž Malcolma.

„Samozřejmě,“ odpověděl Malcolm.

Prst se z ní vysunul, ale brzy ucítila něco studeného a hladkého, něco jako další penis, ale užší než ten, co měla v přirození. Muž, který to držel, do ní zasunul konec, chvilku počkal a pak to zasunul o několik centimetrů dál. Mona strnula a zasyčela mezi zuby. Žádný milenec jí nikdy předtím nic do konečníku nestrkal – ani prst, ani penis. Ale bylo to tu a lezlo to do ní, jako kdyby to bylo udělané jí přímo na míru. Muž to do ní zasunul a přestal. Celá ta věc už nemohla proniknout hlouběji. Ze rtů jí unikly tiché vzdechy, když se na tom podstavci přizpůsobila dvojí penetraci. Kývala se na penisu ve vagině dopředu a dozadu a čtyři potenciální „kupci“ chodili kolem ní. Jeden ji hladil po vlasech, zvedal je a čichal k nim. Další jí stál před obličejem, uchopil jí bradavky mezi prsty a lehce za ně tahal. Měl studené prsty a Moně zády a prsy projížděly výboje elektřiny. Další muž si hrál s jejím klitorisem. Když ji laskal, měl konečky prstů vlhké od oleje. Poslední muž jí hnětl hýždě, lehce je znovu a znovu mnul. Někdy na chvilku přestal, aby se mezi tím masírováním dotkl špuntu nebo penisu.

„A nyní, pánové,“ ozval se Malcolm, „zahajme licitování, ano?“

„Beru ji za stovku,“ řekl muž s červenou maskou. Sto dolarů? Sto tisíc? Sto dní?

„Přeje si někdo přihodit?“ zeptal se Malcolm.

„Obávám se, že je to na mě trochu moc,“ řekl muž se zlatou maskou. Znovu ji štípl do bradavek a Mona jen ucukla, když se jí kolem penisu sevřely svaly.

„Na mě bohužel také,“ řekl další muž. Lehce ji plácl přes stehno, jako kdyby se loučil s cennou klisnou.

„Rád bych ji bral,“ řekl poslední muž. „Ale slíbil jsem si, že neutratím víc než osmdesát.“

„Pak se domnívám, že jsme dohodnuti, milý pane,“ řekl Malcolm. Muž s červenou maskou byl ten, který si hrál s jejím klitorisem. Skrz závoj vlasů viděla, jak si s ním Malcolm potřásl rukou. Posunuli se mimo její zorné pole a postavili se za ni. „Mám ti ji sundat z podstavce?“

„Ne,“ řekl muž s červenou maskou. „Nech ji tam. Poradím si.“

Slyšela kroky, otevírání a zavírání dveří, ale byla si jistá, že ji muž s červenou maskou neopustil, protože na klitorisu znovu ucítila jeho prst. A pak na obrovským penisem roztažených stydkých pyscích.

„Úžasné,“ řekl. „Za všechny peníze.“

Popadl ji za boky a přitlačil ji dolů, přiměl ji, aby do sebe vzala víc z toho penisu. Zvedla hlavu a žádostivě zasténala. Jen stěží viděla. Všechno bylo rudé. Krev za očima, žár její touhy, překrvená tkáň jejího přirození, všechno rudé, rudé všechno všude, rudé jako maska muže, muže, jejího vlastníka. Nadzvedl ji a postavil z podstavce dolů na nohy. Rozepnul si černé kalhoty a objevil se jeho penis, ztopořený a lesknoucí se tekutinou na rudém konci. Musela ho přijmout do svého těla. Musela. Sáhla po něm, ale chytil ji za ruce, přitiskl ji zády ke stěně a držel jí zápěstí nad hlavou. V zoufalství se k němu tlačila boky, aby se o něj mohla otřít. Každý pohyb, který učinila, v ní vyvolával divoké záchvěvy. Stále měla hluboko v konečníku tu zátku a chtěla ji tam mít. Ale také v sobě chtěla mít ten penis. Potřebovala to víc než cokoliv jiného.

Navedl konec penisu na její bolestivě zduřelý klitoris. Vykřikla. Jedním rychlým pohybem boků prostrčil ten konec záhyby jejích stydkých pysků. Dalším přiražením ji penetroval a tím konečným do ní pronikl celým penisem. Svými boky ji zvedl nahoru a přitiskl ji ke zdi. Prsa jí poskakovala, když ji při přirážení nadzvedával. V extázi téměř křičela, slastí byla úplně mimo. Bylo to, jako kdyby v sobě měla železnou tyč, tak silnou, horkou a tvrdou, jakou si lze jen stěží představit. Vůbec toho muže neznala, ale vlastnil ji. Koupil si její tělo a nyní ji vlastnil. Byla jeho otrokyně, jeho majetek, jeho movitý majetek, předmět, s nímž si mohl dělat, co jej napadne. A jeho napadlo šukat ji u zdi, hluboko se do ní zabořit, drsně přirážet a přirážet, až se s příšerným zasténáním udělala. Zvrátila hlavu dozadu na zeď a muž s červenou maskou ji líbal na krku, sál tam kůži, až ucítila, že jí pod jeho zuby popraskala. Bylo jí to jedno. Ta bolest jen umocnila slast. Ta zátka v jejím zadku a penis v pochvě stokrát zesílily prožívaný orgasmus. Jeho přirážení bylo nemilosrdné. Muž s maskou přirazil ještě jednou, podruhé, potřetí a pak cítila, jak v ní vybuchlo horké semeno v takové hloubce, že by bývala přísahala, že cítí jeho chuť na jazyku.

Mona ochabla, ale stále měla v sobě penis toho muže, nohy měla ovinuté kolem jeho stehen, záda přitisknutá ke zdi. Položila mu hlavu na rameno a oddechovala. Kdo je tenhle muž, který si ji koupil? Co s ní bude dělat? Komu se to oddala? Bylo to špatně, celé to bylo špatně. Neměla by mít sex s tímhle cizím mužem, s tímhle číslem, s duchem. Položila mu ruce na hruď, aby ho odstrčila.

„Pusť mě,“ řekla.

„Ještě ne.“

„Ne, hned teď,“ řekla, i když jeho pořád tvrdý penis měla stále v sobě.

„Bianko šek,“ řekl ten muž s maskou.

„Ten je pro Malcolma, a ne –“

Muž si stáhl masku. Byl to Malcolm.

„Říkal jsem ti, že si někdy rád hraju,“ řekl jí s tím úsměvem, který ukradl samotnému ďáblovi. „Pravda?“

„Malcolme…,“ ohromeně na něj zírala, stále přitisknutá ke zdi. „Měl jsi vousy.“

„Opravdu?“ zeptal se a zvedl obočí.

„Ano. Byly… Musely být falešné. Oklamal jsi mě. Byla jsem si tak jistá…“ Ti čtyři muži byli pravděpodobně jeho přátelé, a když se za jejími zády dohadovali, Malcolm si odstranil falešné vousy a nasadil si masku, aby ji obelstil. A to se mu povedlo naprosto dokonale.

„Viděla jsi to, co jsem chtěl, abys viděla,“ řekl. „Nejstarší kouzelnický trik.“

„I tohle je trik?“ snažila se vymanit z orgánu, který jí pronikal, a od jeho těla, jež ji drželo u zdi.

„Ne, ne, tohle je skutečné. Tohle je to jediné, co je pro mě opravdové,“ řekl. „Pojď do postele.“

Vytáhl z ní penis a táhl ji k čekající posteli, kde odhodil přikrývky a Monu tam usadil na všechny čtyři na bílé prostěradlo. Svlékl se a vlezl si k ní do postele. Mona se chvěla v očekávání, když jí odhrnul vlasy ze zad a líbal ji od konce páteře až ke krku.

„Tohle už nebudeme potřebovat,“ řekl a opatrně jí vytáhl zátku ze zadku. Když ji už neměla v sobě, cítila se okamžitě až moc prázdná.

„Malcolme…,“ vyslovila jeho jméno jako prosbu. Malcolm se k ní přitiskl svými boky, pomalu do ní pronikl a zaplnil v ní tu prázdnotu. Jeho penis byl širší než ta zátka, ale chtěla ho tam co nejvíc. Natáhla se dopředu a zabořila hlavu do polštáře. Jak byla níž, zadek se jí víc rozevřel a Malcolmův penis do ní mohl úplně vniknout. Vzala ho do sebe celý, každý jeho centimetr, a sama měla ze sebe dobrý pocit, že to dokázala.

„Užívala sis tu dražbu,“ řekl při přirážení. Vnikal do ní dlouhými tahy, ale nebyly drsné, takže to snadno přijímala.

„Ani trochu,“ řekla.

„Lžeš. To je v pořádku. Mám rád lhářky. Můžeš lhát, jak chceš, miláčku. Vím, že sis to užívala. Tvoje tělo mi řekne i to, co mi tvoje slova nepoví.“

„Jsem tvoje otrokyně,“ řekla.

„Ne. Jsi moje zaměstnankyně,“ řekl. „Otrok nemá na výběr. Ale ty jsi tady, protože tady chceš být. Pravda? Přiznej to, Mono… přiznej, že se ti líbí být mojí kurvou,“ řekl, když pronikal do jejího konečníku a ven z něj. Nikdy předtím ji nikdo do toho otvoru nešukal. Jenom Malcolm. A jen proto, že jí platil.

„Nikdy,“ reagovala. „Ani za sto let ne.“

„Za sto let? To je všechno?“

„Prodal jsi mě v aukci. Jsi ďábel.“

„Nejsem ďábel, miláčku,“ řekl a znovu jí zabořil zuby do krku jako nějaké zvíře v říji. „Ďábel chce tvoji duši. Já chci jenom tvoje tělo.“

Mohl tomu věřit, pokud chtěl, ale Mona věděla své. Pokud ji bude takhle šukat, brzy mu bude patřit obojí.

5. Nymfy a Satyr

…

Mona se chtěla na Malcolma zlobit, ale bylo to nemožné. Přestože měla strach z těch maskovaných mužů, které přivedl na jejich schůzku, a zuřila, že ji obelstil, aby měla sex s mužem, o němž si myslela, že je cizí, nemohla popírat, že v životě nebyla víc vzrušená. Všichni ti muži… Všechny ty ruce… Všechna ta ústa na jejím těle… Už jen při tom pomyšlení vlhla. Často tajně zaběhla do zadní místnosti, lehla si na postel a vlastníma rukama se přivedla k orgasmu, když si tu noc vybavila – ty ruce, které jí držely nohy ve vzduchu, zatímco jakýsi muž, kterého vůbec neznala, v ní sondoval svými prsty. A pořád v sobě cítila ten obrovský penis, který tlačil na zátku v konečníku, kdy se stěna mezi oběma otvory chvěla a bolela. A na Malcolmův penis v zadku vzpomínala s takovou slastí, že byť i při letmé vzpomínce jí tvrdly bradavky. Tělo se jí neustále zachvívalo nízkou hladinou vášně. Kdyby ten měsíc neuběhl rychle, mohla by se čekáním na něj zbláznit.

Měsíc uběhl pomalu. A nezbláznila se.

Místo toho zašla za znalcem umění, aby si nechala ověřit platbu za tu aukční noc. Dostala malou kresbu fíků na posteli, kterou znalec okamžitě poznal jako dílo švýcarsko-francouzského malíře Jeana-Étienna Liotarda z devatenáctého století. Skoro si přála, aby to byl další Degas, aby mohla znovu navštívit Sebastiana Leona. Ale mohla by něco takového udělat? Randit s mužem, zatímco její tělo bylo přislíbeno a prodáno jinému? Byla si jistá, že Malcolmovi by nevadilo, kdyby měla ještě jednoho milence. Dokonce jí řekl, že by jí nebránil, kdyby se stýkala s někým jiným. Koneckonců, její tělo chtěl jen jednu noc měsíčně. Ale jak by Sebastianovi řekla o Malcolmovi? Samozřejmě by mu nemohla nic říct, takže mu nezavolala ani nehledala výmluvu na setkání s ním. Svědomí by jí to nedovolilo. Po dvou nocích s Malcolmem a jeho zvrhlostmi měla docela radost, když zjistila, že nějaké svědomí ještě má.

Čtvrtou sobotu po poslední schůzce našla na stole opět knihu o umění.

Chudák Tu-Tu. Musela jej z té knihy zvednout. Miloval papír, rád na něm ležel, vyhříval se nebo spal. Na protest slabě zanaříkal, když jej zvedla z knihy a dala si ho na klín, ale rychle se tam usadil a brzy usnul, občas sebou škubl, když snil o myších nebo ptácích nebo o něčem mezi tím.

Co si pro ně Malcolm tentokrát naplánoval? Skoro se bála podívat.

Ale jenom skoro.

Otevřela knihu na stránce, již založil – znovu – tím červeným sametovým obojkem, který měla na krku tu noc, kdy hrála jeho Olympii. Tento měsíc to byl obraz dalšího francouzského malíře jménem William-Adolphe Bouguereau. Nymfy a Satyr. Čtyři krásné polonahé ženy si hrají na břehu klidného jezera. Přistihly Satyra, jak je při koupání pozoruje, a tři ze čtyř vodních nymf se pokoušejí vtáhnout muže-kozla do jezera, zatímco ta čtvrtá mává na další, aby se přidaly.

Bylo jasné, kdo bude tím lesním démonem.

Mona strávila neděli tím, že se předělávala na nymfu. Natočila si dlouhé zrzavé vlasy a za ucho si zastrčila bílou květinu. Vzadu ve skříni našla průsvitnou bílou noční košili. Malcolm ji určitě bude chtít nahou, ale mohlo by jej potěšit, kdyby si ji sám svlékl.

Před půlnocí se vracela do galerie a vešla tam zadními dveřmi. Hned jak se za ní těžké průmyslové dveře zabouchly, uslyšela ze zadní místnosti hudbu. Hudba? Divné. Znělo to jako Panovy flétny a zvonkohra, hravá hudba, živá a lehká. Bod pro Satyrovo svádění? Možná. Opatrně otvírala dveře do zadní místnosti…

Nějaká ruka ji popadla za paži a vtáhla ji do místnosti.

„Tady je!“ vykřikl dívčí hlas. „Mám ji!“

Mona vklopýtala do místnosti, která se jakýmsi způsobem změnila v lesní ráj se stromy v květináčích a bublající kamennou fontánou. Dívka, jež ji předtím popadla, ji pustila a přidala se ke dvěma dalším dívkám, všechny tři měly průsvitné šaty, ve vlasech dlouhé pentle a tancovaly kolem v rytmu hudby. Jedna z dívek měla žluté šaty, černé kudrnaté vlasy a pleť čokoládově hnědou. Další byla v růžových šatech, plavovlasá a s pletí bledou jako mléko. Šaty té třetí byly modré, měla rovné vlasy v teplé barvě mědi a pleť jen o odstín světlejší.

A Mona byla nyní tou čtvrtou dívkou s vlasy rudými a v bílých šatech.

Mona se s nimi dala do tance, hudba zdánlivě vycházela současně odevšad a odnikud. Dvě dívky ji vzaly za ruce a brzy poskakovaly v kruhu kolem rudého a zlatého křesla, které Mona od dětství milovala. Nyní byl z toho křesla trůn, na němž seděl nahý Malcolm. Hlavu mu zdobila vavřínová koruna. Byl to legrační pohled, tak se Mona rozesmála a ostatní dívky se smály s ní. Byl to radostný smích, ne výsměšný, ne opovržlivý. Malcolmův nádherný penis mu ležel napůl ztopořený v klíně a on se díval, jak jeho nymfy skotačí a tancují. Mona už hodně dlouho netancovala a uvědomovala si, že musí vypadat jako blázen. Ale ta scéna byla příliš příjemná na to, aby přestala. Nohy měla tou hudbou jako posedlé a ty dívky byly všechny tak hezké ve svých průsvitných šatech, s poletujícími stuhami a rozesmátými obličeji.

„Pojď tancovat s námi,“ řekla dívka ve žlutých šatech, oddělila se od tančícího kruhu a tahala Malcolma za ruku. „Pojď tancovat s námi, ty starý, hloupý kozle.“

Dívka v růžových šatech se zajíkla a rukama si zakryla po té hravé urážce ústa.

„Starý, hloupý kozel?“ Malcolm ji popadl druhou rukou za ruku a stáhl si ji na klín. Překvapením vypískla a rozesmála se, když ji lechtal prsty na břiše. Mona a tři ostatní dívky stály zavěšené do sebe a sledovaly je.

„Teď to určitě schytá,“ řekla dívka v růžovém a potřásla hlavou.

„Bude si přát, aby to neřekla,“ ozvala se dívka v modrém.

„Nebo si bude přát, aby to řekla dvakrát,“ dodala dívka v růžovém a všechny se rozesmály. Dokonce i Malcolm.

„Bude muset být potrestaná,“ řekl. „Viď, ty zlomyslné dítě?“

„Nejsem zlomyslná,“ řekla dívka ve žlutých šatech a kroutila se mu na klíně. „Jsem upřímná.“

„Upřímně zlomyslná.“ Malcolm ji uchopil znovu za paži a přitáhl si ji zpátky do klína. „Teď mně dej na omluvu pusu.“

„Nedám!“ řekla dívka pevným hlasem.

„Pak tu pusu ukradnu a nevrátím ji,“ řekl Malcolm.

„To bys ne –“ to bylo vše, co se jí podařilo říct, než jí Malcolm zavřel ústa polibkem.

Při pohledu na svou kamarádku, kterou Malcolm líbal, dvě nymfy propukly v dívčí smích. Jednu chvíli se jej dívka ve žlutém snažila odstrčit a hned zase zabořila ruce do jeho vlasů a snažila se ho přitáhnout blíž. Dokonce i Mona se smála, přestože to byl její milenec, jenž líbal jinou. Necítila žárlivost. Tohle byla hra. Satyr musí mít na týrání svoje nymfy. Nymfy musí mít svého Satyra.

Nakonec se dívce ve žlutém podařilo uprchnout z vězení na jeho klíně. Spěchala zpátky k Moně a vrhla se jí do náruče.

„Chytil mě,“ řekla. „Nedovol, aby mě dostal.“

„Ty jsi ta, která se jej snažila přinutit, aby s tebou tančil,“ řekla Mona.

„Ano,“ řekla dívka. Hrdě se napřímila. „Byla to moje chyba. Ale stejně netancuje.“

„Ale my bychom měly tancovat,“ řekla dívka v modrém. „Pojďme tancovat tak, aby se k nám musel sám přidat.“

Moně to nedávalo žádný smysl, ale to platilo o všem v téhle místnosti s tím mužem a těmi hloupými dívkami. Dokonce jí bylo jedno, jestli to dává smysl či nikoliv. Chtěla jen tančit s tím hezkým triem, s těmi průsvitnými nymfami se zlatýma očima. Stáhly si pentle z vlasů, a jak hudba hrála stále hlasitěji, točily se jako tančící derviši. Dívka v růžovém s pletí bílou jako mléko a se světlými vlasy tančila kolem Malcolmova křesla, jeho trůnu, obtočila pentli kolem jeho zápěstí a pak ji použila, aby ho vytáhla z křesla.

„Chytila rybu!“ vykřikla dívka ve žlutém. „Velikou rybu!“

„To není ryba, je to delfín,“ řekla dívka v modrém. „Koukněte, jak se šklebí.“

Malcolm pošilhával po dívce v růžovém, která ho držela na pentli. Zatáhla za ni, ale on se vzpříčil – měl svůj vlastní trik. Nepustila pentli včas a Malcolm ji popadl a omotal jí pentli kolem obou zápěstí.

„Beru svoje štěně na procházku,“ řekl a vedl dívku v růžovém po místnosti. „Nevšímejte si nás…“

Dívka se pokoušela rozvázat, když šla za Malcolmem. Hezké štěňátko na hezkém růžovém vodítku. Ale nepodařilo se jí to, měl ji lapenou.

„Pusť mě, ty netvore. Pusť mě,“ řekla.

Otočil ji čelem k sobě.

„Za polibek,“ řekl, „o tom budu přemýšlet.“

„Myslí to vážně, Pinky,“ řekla dívka v modrém. „Radši mu dej pusu, nebo budeš navždy jeho štěně.“

„To ne,“ řekla a tváře jí zrůžověly jako její jméno. „Cokoliv jiného, jen tohle ne.“

Přitiskla se k němu, zvedla hlavu a zavřela oči. Perfektní obraz mučednice. Mučednice a lesní démon. Lesní démon a mučednice. Hloupí blázni. Všichni. Malcolm líbal svoje růžové štěňátko na rty a dívky v modrém a žlutém divoce tleskaly a povzbuzovaly. Mona také – z důvodu, který neznala, snad jen proto, že to vypadalo jako součást hry. Polibek pokračoval, hlouběji, Malcolm dívku ve své smyslnosti ohnul dozadu. Svoji velkou pravou ruku jí položil na prs a přes šaty je stiskl.

Dívky v modrém a žlutém zabučely, ale zdálo se, že to dívce v růžovém nevadí. Malcolmova erekce se jí přitiskla mezi stehna a celý penis zahalila růžová látka. Rudý v růžové. Strhl horní část dívčiných šatů k pasu a obnažil jí prso. Přisál se na bradavku, vsál si ji do úst a dívka v jeho sevření slabě vykřikla slastí i strachem.

„Teď ji dostal,“ řekla dívka ve žlutém. „Už mu nevyklouzne.“

„Říkala jsem jí, aby dneska zůstala doma,“ řekla dívka v modrém. „Nikdy neposlechne.“

„Já taky nikdy neposlechnu,“ řekla Mona a to ty dvě dívky rozesmálo natolik, že málem upadly. Opět popadly svoje pentle a poskakovaly dokola kolem Malcolma a dívky v růžovém. Šaty měla stažené k pasu, takže od boků nahoru byla nahá. Prsa měla malá a světlá, bradavky růžové jako své šaty a obličej v extázi, jak jí je Malcolm lízal. Velkýma rukama ji držel v úzkém pase.

„Nepustí ji, dokud se nevzdá,“ řekla dívka v modrém, vzala Monu za ruce a spojenými pažemi udělaly most. „Nemyslíš?“

„Jsem si jistá, že ji nakonec nechá být,“ odpověděla Mona. „Ne?“

„Ale až s ní skončí, už to nebude vodní nymfa,“ řekla dívka ve žlutém. „Bude z ní vlhká nymfa!“

I Malcolm přestal na chvíli laskat Pinky a hlasitě se rozesmál. Všichni se smáli a dívky se znovu roztančily. Vířily, točily se, otáčely a skláněly a vypadalo to, že to Monu nikdy neunaví. A uprostřed nich Malcolm strhl blonďaté dívce její růžové šaty. Pažemi si ji k sobě otočil zády, aby do ní mohl proniknout zezadu.

„Věděla jsem to,“ řekla dívka ve žlutém, když se vrátila z otáčky. „Nemůžete říct, že jsem ji nevarovala.“

Malcolm si vzal penis do ruky a navedl jej do dívčina růžového otvoru. Ostatní dívky včetně Mony tleskaly a povzbuzovaly, když si Malcolm přitáhl nymfiny boky k sobě a rychle do ní přirážel. Zápěstí měla stále svázaná před sebou a přitiskla si je k hrudi. Vydávala slabé zvuky slasti a protestů – samé „ach“ a „ne“ a znovu „ach“.

Byl hřích je sledovat, ale přesto nešlo odvrátit pohled. Tři dívky se k sobě tulily, ukazovaly si na ty dva a hihňaly se při tom. Mona se cítila lehká jako dítě, volná jako papírový drak. Bylo to, jako kdyby vstoupila do cizího erotického snu, a když už tu byla, mohla se taky zúčastnit.

Růžové dívce zrudl obličej, jak ji Malcolm šukal zezadu ještě silněji. Pokrčil se v kolenou, aby byl o nějaké centimetry níž a dostal se do ní ještě hlouběji. Jeho boky se obscénně vlnily. Zdálo se, že má mnohem chlupatější nohy, než si Mona pamatovala, a i jeho uši byly špičatější než kdy předtím. Ze všeho toho smíchu a víření se jí točila hlava a už věděla, že se Malcolm dokáže záhadnými způsoby maskovat. Jak zezadu přirážel do té dívky, vyrážel zvířecí zvuky a dívka při tom skučela. Mona při sledování vlhla, strašně vlhla a už se těšila, až na ni se Satyrem přijde řada.

Malcolm měl napjaté svaly na celém těle a byl celý zpocený. Naposledy si v sevření přirazil dívku na penis. Ta při vyvrcholení vykřikla a on při tom svém zavrčel.

Dívka mu sklouzla z penisu a padla na záda na podlahu.

„Pinky!“ vykřikla dívka ve žlutém. Padla před růžovou dívkou na kolena a rozvázala jí pentli ze zápěstí. Dívka v modrém si zvedla její bledou ruku ke rtům a políbila ji.

„Žiješ?“ zeptala se ta v modrém.

Pinky otevřela oči a zvedla hlavu. „Dostal mě.“ Předstírala nešťastný kašel jako dítě, které nechce jít do školy.

„Do srdce?“ zeptala se žlutá dívka s očima vykulenýma úžasem a obavami.

„Mám snad srdce mezi nohama?“ zeptala se Pinky.

Dívky zavrtěly hlavou.

„No, tak tam mě tedy nedostal!“ vyhrkla Pinky.

Všechny se znovu rozesmály – i Pinky, která se snažila hrát mrtvou.

„Baby Blue…,“ procedila Pinky mezi rty. Paží měla zakryté oči.

„Ano, Pinky?“ zeptala se Baby Blue.

„Pomsti mě…,“ řekla Pinky. Spustila paži na podlahu a hrála mdloby… Na tři vteřiny, než se znovu rozhihňala.

„Dostanu ho,“ řekla Baby Blue a vstala. „Nikdy neuvidí, že bych se udělala.“

„Proč ne?“ zeptala se dívka ve žlutém. „Plánuješ mu zakrýt oči, až budeš?“

Malcolm se přikrčil za svým trůnem a předstíral, že je vystrašený, když nymfy plánují pomstu. Tmavýma očima jezdil do stran, jako kdyby očekával bezprostřední útok od neznámých nepřátel.

„Ty jdi zleva,“ řekla žlutá Moně. „Já půjdu zprava. Když se pokusí utéct od Baby Blue, jedna z nás ho chytí.“

„Co s ním uděláme, až ho chytíme?“ zeptala se Mona.

Nymfa ve žlutých šatech potřásla hlavou. „Tak dopředu nepřemýšlím. Prostě ho dostaňme. Raz, dva, tři!“

Všechny tři se vrhly k trůnu.

Mona se nemohla dočkat, až Malcolma chytí, ale byl na ni příliš rychlý – vysmekl se z jejího sevření. Baby Blue ho téměř chytila, ale uskočil doprava. Zrovna když ho chtěla dívka ve žlutém chytit svojí pentlí, popadl ji za zápěstí a přitáhl si ji do náruče.

„To ne!“ vykřikla Baby Blue. „Lapil Sunshine!“[1]

1 Sunshine – sluneční svit (pozn. překl.).

„To je úžasné,“ ozvala se vleže Pinky.

„Protože je tak rychlá?“ zeptala se Baby Blue.

„Protože je půlnoc!“

Baby Blue se tak rozchechtala, že ji Mona musela přidržet.

Mezitím již Malcolm seděl na trůně se Sunshine, dívkou ve žlutých šatech, na svém klíně. Jak se kroutila a chtěla se vyprostit z jeho sevření, strhl jí šaty až do pasu – kdyby měla Mona hádat, řekla by, že to její kroucení a strkání způsobilo víc škody než užitku. Pro Malcolma bylo nyní určitě snazší z ní ty šaty strhnout, což mohl i nemusel být její plán už od začátku. Malcolm si přitáhl k nahé hrudi její obnažená záda, houpal ji na kolenou a osahával jí prsa.

„Měly bychom ji zkusit zachránit?“ zeptala se Mony Baby Blue.

„Nic nezkoušejte,“ řekla Sunshine třesoucím se hlasem při tom houpání. „Jen byste mi to ještě zhoršily.“

„Myslím, že se jí líbí přesně tam, kde je,“ zašeptala Mona.

„Ano,“ zašeptala zpátky Baby Blue. „On to ale nemusí vědět.“

Malcolm strhl Sunshine z těla zbytek šatů. Průsvitná látka se roztrhla jako papír a padla mu k nohám jako zlatá oběť. Zvedl Sunshine v pase, a když ji znovu usadil, napíchl si ji přímo na penis. Vzala ho naráz celý do sebe, prohnula se v zádech a zvrátila hlavu dozadu. Malcolm jí položil ruku na krk a šeptal jí do ucha.

„Co myslíš, že jí říká?“ zeptala se Mona Baby Blue.

„Asi něco hodně důležitého,“ odpověděla Baby Blue.

Pak se znovu rozhihňala, zvedla nahou Pinky z podlahy a postavila ji na nohy. Zatímco Malcolm laškoval se Sunshine na klíně, tři dívky se pustily do tance. Vzaly se za ruce a kroužily dokola kolem trůnu. Pak několik minut dělaly vláček. Celou tu dobu si Malcolm pohazoval na klíně svoji lapenou nymfu nahoru a dolů – zvedal ji snadno, byla lehoučká, držel ji ve vzduchu a pak si ji znovu a znovu narážel na svůj penis.

„Pusť mě!“ vykřikla Sunshine. „Žádám, abys mě pustil!“

„Nikdy!“ reagoval Malcolm. Teď už skutečně vypadal jako Satyr, nohy chlupaté jako kožich, uši špičaté jako nože.

„Vůbec nikdy?“ zeptala se Sunshine, když jí Malcolm oždiboval krk.

„Ne, dokud se neuděláš,“ řekl.

Moudře přikývla. „No tak to se radši udělám,“ řekla. Začal s ní přirážet rychleji, prsa jí poskakovala a vlasy jí poletovaly na všechny strany. Malcolm ji šukal zespodu, ohýbal boky do těch jejích a klouzal s ní nahoru a dolů po délce svého penisu. Konečně zvrátil hlavu a udělal se kousek nad trůnem se Sunshine stále spojenou s ním, její boky v jeho sevření, měla orgasmus zároveň s ním a jejich výkřiky rozkoše se spojily v jeden.

Sunshine sklouzla z Malcolmova klína, a než dopadla na zem, Mona ji stihla zachytit.

„Děkuji ti, paní,“ řekla Sunshine a vděčně se na ni usmála. „Je to zvíře, hnusné zvíře.“

„To není hezké,“ řekl Malcolm a zašklebil se. „Po tom všem, co pro tebe dělám.“

„Byla jsi na něj moc tvrdá,“ řekla Baby Blue Sunshine.

„Já na něj tvrdá nebyla,“ reagovala Sunshine. „On byl tvrdý na mě!“

Znovu nastoupil smích a veselí.

Mona žasla nad jejich hravostí, hbitostí a lehkomyslností. Ve své pošetilosti mohly klidně pouštět draky jako děti. Propojily si paže, točily se, dělaly piruety a jiné hlouposti. Jen Mona a Baby Blue byly ještě oblečené. Sunshine a Pinky byly nahé jako nevinná mimina a vypadalo to, že jim to vůbec nevadí. Světlo změnilo tmavou pleť Sunshine na zlatou a pleť Pinky na červenou. Byly lehké a hezké jako víly. Jediné, co jim chybělo, byla křídla.

„Předpokládám, že je řada na mně,“ řekla Baby Blue, když se zavěsila do Mony při tanci kolem stromů. „Už to nemůžu dál odkládat.“

„Tak ať už to máš za sebou,“ řekla jí Mona.

„Není tak zlý, když si na něj zvykneš,“ řekla jí sladkým hlasem Pinky.

„To ne,“ řekla Sunshine. „Je horší!“

„Polibte mě pro štěstí,“ řekla Baby Blue. Všechny tři dívky ji lehce políbily na rty. Baby Blue svěsila hlavu a sunula nohy po podlaze. K Malcolmovu trůnu se blížila s viditelnou nervozitou.

„Co tě ke mně přivádí?“ zeptal se Malcolm. Přehodil si chlupatou nohu přes chlupaté koleno. „Chceš ode mě nějakou laskavost?“

„Chci, pane Satyre.“

„Povídej, děvče.“

„Žádám tě, abys mě požádal o laskavost,“ řekla Baby Blue.

„Nuže dobrá. Žádám tě, abys mi prokázala laskavost svojí přízní,“ řekl Malcolm. „Uděláš to?“

Otočila se, zakryla si rukama ústa a směrem ke třem dívkám zašeptala: „Požádal mě o moji přízeň. Jak mám říct ne?“

„Právě jsi řekla ne!“ odpověděla Sunshine.

„Ach, ne,“ řekla Baby Blue.

„Řekla jsi to znovu!“ řekla Pinky.

„Radši bych slyšel ano,“ ozval se Malcolm.

„Ano co?“ zeptala se Baby Blue a otočila se k němu.

„To bylo zcela jasně ano,“ řekl Malcolm. „Všechny jste ji slyšely říct ano, viďte?“

Mona, Pinky i Sunshine přikývly. Byla to pravda. Řekla ano. Co mohly dělat?

Chuděra Baby Blue. Malcolm ji vyzval, aby se postavila před jeho trůn, a hned jak to udělala, strhl z ní šaty. Chuděra Baby Blue. Hned jak byla nahá, Malcolm si vzal její bradavku do úst a cucal, zatímco ji prsty třel mezi nohama. Chuděra Baby Blue. Musela si na jeho klín sednout obkročmo a nohy měla uvězněné na opěradlech křesla, takže když do ní zasunoval penis, nemohla už utéct. Chuděra Baby Blue. Křičela a křičela, jak ji držel v pase a natřásal ji na klíně, přirážel do ní a při tom všem jí cucal prsa. Chuděra Baby Blue. Udělala se tak silně a hlasitě, že ji muselo od hlasitého sténání bolet hrdlo.

„Bylo to strašné?“ zeptala se Sunshine, když Malcolm konečně pustil Baby Blue ze svého sevření.

„Bylo to strašné?“ zeptala se Pinky.

„Bylo to…,“ řekla Baby Blue a kroutila hlavou. „Bylo to… Velké!“

Pak běžela zpátky k trůnu a políbila Malcolma na tvář, sebrala mu vavřínovou korunu a posadila si ji na hlavu.

„Teď jsem královnou tohoto dvora,“ řekla Baby Blue. „A poroučím, že další obětí bude…“

Přešla k Moně, nahá, s úsměvem, ale zároveň i vážná.

„Ano?“ zeptala se Mona.

„Jak se jmenuješ?“ zeptala se Baby Blue.

„Má na sobě bílou jako je měsíc,“ řekla Sunshine. „Budeme jí říkat Moona?“

„To je hloupé,“ řekla Pinky. „Je potrhlá jako cvok, že je tady. Budeme jí říkat Loona?“

„To jsou děsná jména,“ řekla Baby Blue. „Líbí se mi obě!“

„Říkejte jí Moana,“ ozval se Malcolm z trůnu. „A uvidíme, jestli si to zaslouží.“

„Už jsi tuhle nymfu někdy měl, pane Satyre?“ zeptala se Baby Blue Malcolma. Zavrtěl zamítavě hlavou.

„Tak ji nejdřív musíme umýt v naší vodě,“ řekla Pinky k Baby Blue. „A jeho taky.“

„Já ho vezmu,“ řekla Sunshine. „Vy dvě vezměte Moonu Loonu.“

Nymfy přikývly a potřásly si rukama jako bankéři uzavírající obchod.

Pinky a Baby Blue vzaly Monu za ruce a táhly ji doprostřed jejich malého krytého hájku. Hudba v pozadí nyní hrála tišeji než předtím. Dívky jí stáhly bílé šaty. Zmátla je podprsenka a kalhotky, ale za chvilku už bylo obojí také dole. Mona se nahá necítila vůbec divně – mnohem divnější bylo, když zůstávala jako jediná oblečená.

Malcolm ji ze svého trůnu pozorně sledoval. Mona si dokázala představit, že po sexu se třemi mladými nymfami bude po zbytek noci vyřízený. Ale úplně se proměnil. Byl z něj skrznaskrz Satyr. Jeho penis, který vypadal větší než jindy, trčel rudě a pyšně z hustých tmavých chlupů. Sunshine si mu klekla k nohám. Na podlahu postavila velkou bílou mísu a v ruce držela džbán s vodou. Pomalu lila vodu na Malcolmův penis a volnou rukou jej omývala.

Jeho myly pro ni a Monu pro něj.

Pinky a Baby Blue ji zatáhly do širokého umyvadla krémové barvy na podlaze. I když nebyla unavená – tančila a skotačila nejméně dvě hodiny – byla trochu přehřátá. Uvítala chladnou čistou vodu, kterou jí polévaly od krku po kolena. Pinky nalévala a Baby Blue jí stříkala vodu na prsa a po zádech dolů, mezi nohy a za kolena. Pak nastavila dlaně a Pinky je naplnila vodou, kterou Mona hltavě vypila. Znovu nastavila dlaně a Pinky je naplnila. Tentokrát si Mona chladnou vodou postříkala obličej.

Baby Blue zanotovala modlitbu. „Odevzdáváme tuto dívku do služby komukoliv, komu chceme v daný den sloužit.“

„Jsme velice zbožné,“ řekla Pinky.

„Zbožné, to ano,“ řekl Malcolm. „Nechť tedy zbožně poklekne, co myslíte?“

„Poklekne?“ zeptala se stále klečící Sunshine.

„Poklekne,“ odpověděl. „Přiveďte mi ji.“

„Ona k tobě nechce jít,“ řekla Baby Blue.

„Ano, chci,“ řekla Mona.

Pinky na ni zírala.

„Tak dobře,“ řekla Mona. „Ne, nechci k němu jít. Cokoliv, jen tohle ne.“

„To jsem si myslela,“ řekla Baby Blue. „Ale musíš. Je to náš zvyk.“

Pinky a Baby Blue ji celých pět kroků doprovodily k Malcolmovu trůnu.

„Uf.“ Pinky si přejela rukou přes čelo. „To byla ale cesta. Celou dobu se bránila.“

„Sedněte si a chvíli odpočívejte,“ řekl Malcolm Pinky a Baby Blue. „Odvedly jste dobrou práci. Už si ji převezmu.“

„Pravděpodobně po ní taky hned skočí,“ řekla Sunshine a ukázala na Monino přirození. Malcolm natáhl dolů ruku a zatahal Sunshine za bradavku. „Zasloužil jsem si to.“

„To je pravda,“ řekla Baby Blue a Malcolm jí udělal to samé. „Já jsem si to nezasloužila,“ řekla, „ale s hrdým klidem tu nespravedlnost snesu.“

Malcolm ji znovu zatahal za bradavku a Baby Blue vypískla.

„Možná ne moc s klidem,“ řekla.

„Ticho, nymfy,“ řekl Malcolm. „Musím se přesvědčit, jestli se Moan-a může mezi vás počítat.“

„Jak ti mohu posloužit, pane Satyre?“ zeptala se Mona, stále pohroužená do hry. Jen stěží dokázala zadržet smích.

„Musíš si kleknout u mých nohou a políbit královské žezlo.“

„Co je královské žezlo?“ zašeptala Pinky do ucha Sunshine.

„To je kokot,“ řekla Sunshine.

„Je to jeho kokot, Moono,“ řekla Pinky. „Chce, abys mu ho políbila.“

„To mi došlo,“ řekla Mona. Klekla si na podlahu, kolena se jí zabořila do měkké hromádky žluté, růžové a modré průsvitné látky, ležící tam po té spoušti, kterou Malcolm udělal ze šatů ostatních děvčat. Vzala Malcolmovo žezlo do rukou a lokty se opřela o jeho chlupatá stehna. Všechno se zdálo být tak skutečné. Úplně všechno. Ty husté chlupy na jeho nohách a špičky uší, teplý zvířecí odér jeho těla. Nezdálo se, že by hudba vycházela z rádia nebo nějaké nahrávky. Přísahala by, že dokonce vidí svatojánské mušky svítící mezi stromy v posvátném háji, v němž si hráli. A ty tři dívky všechny byly neskutečně hezké – jejich mladistvé nestárnoucí tváře, něžná prsa, těla bez chloupků. Byly to vodní nymfy ve vodním světě.

Omámilo ji všechno to tančení, otáčení a smích? Snila snad?

Možná ano, ale bylo jí to jedno. Byla nyní v tom snu až moc šťastná na to, aby se probudila.

Vtiskla dlouhý polibek na konec Satyrova penisu. Pak otevřela ústa a vsunula si žalud mezi rty. Cítila jeho pižmovou chuť, trochu slanou, a toužila jí ochutnat víc. Přejela mu rukama po stehnech, ovinula je kolem jeho boků a zároveň si vtáhla penis hluboko do úst. Matně slyšela sladké, melodické chichotání nymf, když ústy hltala penis jejich pána Satyra, vtáhla si ho až na samý konec hrdla. Mělo by jí být na zvracení, ale nebylo. Byla pohlcena tou situací, ve fantastickém světě, který pro ně vytvořil. Cítila, že by mohla dělat cokoliv, dokonce i létat, kdyby chtěla – i kdyby tu možnost křídel odmítla, jen aby měla v sobě svého Satyra.

„Krásný nový závěs pro můj klín,“ řekl Malcolm, když vzal do rukou její vlasy, zvedl je a celé je rozprostřel kolem sebe, takže mu visely přes stehna. „Jemnější než hedvábí, lesklejší než satén a kouří mě líp, než jakákoliv tkanina kdy zkusila.“

Mona s penisem stále v ústech zářila pýchou. Její Satyr byl obklopený svými nymfami. Baby Blue stála za ním a na hlavu mu vrátila vavřínovou korunu. Otočil se vpravo k Pinky a políbil ji na rty, pak se otočil vlevo a olízl prso Sunshine. Všechny jej na střídačku líbaly a on je na oplátku sál, lízal jim krk a prsa, strkal prsty do jejich kundiček a bez omluvy jim osahával stehna a zadky.

„Kvůli vám bych si přál mít čtyři kokoty,“ řekl svým nymfám. „Šukal bych vás všechny najednou, moje krásky.“

„Nebo bychom mohly najít tři další takové Satyry,“ řekla Sunshine.

„Víc se mi líbí ten můj nápad,“ řekl Malcolm.

Mona ho přestala kouřit, jen aby se mohla zasmát. Třela mu penis a lapala po dechu. Po těch třech dívkách by měl být zvadlý jako růže v poušti, ale pod jejíma rukama byl jeho penis jako železná tyč obalená teplým masem. Nemohla se jej přestat dotýkat, nepřestala by, ani kdyby nastal konec světa. Přitahovala ji jeho vůně – jeho vůně a jeho síla.

Pošimral ji pod bradou jako pán svoji kočku. Usmála se a pustila se do olizování jeho žaludu.

Položil jí ruce na ramena, neodstrkoval ji, ale masíroval a hladil. Zvedl boky z trůnu, aby mohl hlouběji přirážet. Mona mu pevně stiskla stehna, držela se ho, jak jí přirážel do úst, úplně závislá na tom orgánu v hrdle. Musela ho mít, musela ho chutnat, musela ho kouřit. Byla s ním spojená a on v ní byl zaháčkovaný. Satyr Malcolm sténal ve svém zvířecím chtíči, dupal bosou nohou do podlahy, jako kdyby jej ta slast doháněla k šílenství. Zvuk, který to dupání vydávalo, byl hlasitý a dutý jako dupání kopytem.

Jeho nymfy jej hladily, ruce i ústa tančily na jeho kůži. Mona slyšela jejich šepot: „To zvládneš, pane Satyre. To zvládneš.“ A Malcolm říkal: „Ne… Ne… To je moc. Ta její pusa mě zabije. Dočista mi ho odsaje z těla.“

„Když to udělá, dáme ho zpátky,“ řekla jedna z dívek. „Kdo s sebou vzal lepidlo?“

A všechny se smály kromě Mony, která nemohla přestat kouřit Malcolma, i kdyby chtěla – a dobré bylo, že přestat nechtěla.

Mona mu jednou rukou sevřela penis a do druhé vzala jeho těžká varlata. Malcolm zařval jako divoké zvíře a znovu zadupal nohou. Kroutil se jí v puse, hýbal se proti své vůli. Ach, byla to oplzlá, oplzlá blaženost a Mona to milovala stejně jako on. Její kunda pulzovala, jako kdyby měla srdce mezi nohama, tloukla a bušila a pumpovala. Cítila Malcolmovy ruce na svých nahých zádech. Stiskl jí lopatky. Pohlédla nahoru a viděla, jak v extázi zvrátil hlavu dozadu, a věděla, že má blízko k vyvrcholení. Sála tak silně, jak jen mohla, tak silně, aby věřil, že to všechno skutečně vysaje. Malcolm opět zařval jako zvíře a napnul tělo, boky měl několik centimetrů ve vzduchu nad svým trůnem.

Pak se udělal. Byl to takový nápor horké tekutiny v jejím hrdle, že ji mohla jen stěží všechnu spolknout. Myslela si, že to nikdy neskončí. Chutnalo to slaně jako oceán, ale osvěžilo ji to jako voda z fontány. Když se to stříkání konečně zastavilo, Malcolm odpočíval na trůnu se zvrácenou hlavou a zavřenýma očima, paže mu visely dolů a nymfy mu líbaly prsty. Mona se nechtěla vzdát jeho penisu. Bylo to všechno tak nádherné.

Podívala se na něj, zamrkal a otevřel oči.

Usmál se.

„Vidíš?“ řekla Sunshine. „Neulomil se.“

„To je dobře,“ řekla Pinky. „Stejně jsem to lepidlo zapomněla.“

„Polib mě,“ řekl Moně. Šeptal, ale tak nahlas, aby ho všechny slyšely. Mona nechala neochotně vyklouznout jeho penis z úst. Zvedla se a políbila ho tak, jak jí nařídil.

Jejich jazyky se dotkly a spojily. Uchopil ji v pase a držel ji na místě, aby nemohla uniknout jeho ústům na jejích a jazyku, který jí chlemtal rty a nořil se jí do hrdla. Zdálo se, že v ní ochutnává sebe. Jeho královské žezlo bylo tvrdé jako vždycky – cítila, jak ji žalud tlačí do břicha, a toužila jej mít v sobě. Při jejich líbání začaly nymfy opět tancovat, držely se za ruce, kroužily kolem malých stromů v závodu, který zdánlivě neměl konec, začátek, vítěze či poraženého. Malcolm se pomalu zvedl z trůnu, nepřerušil líbání. Ovinul si její paže kolem krku, zvedl ji z podlahy a usadil si ji na penis. Probodl ji s ním a Mona vykřikla úlevou, protože ji naplnil k prasknutí.

Byla jako hadrová panenka, lehká a bezvládná. Znovu ji zvedl a opět dolů, znovu a znovu s ní klouzal po celé délce svého penisu. Zabořil se do ní svými boky, až nemohla dělat vůbec nic, jen bezmocně viset v jeho herkulovském sevření, když ji šukal. Chytil se za zápěstí kolem jejího pasu, čímž ji přinutil, aby ohnula záda, takže mohl jazykem a rty plenit její prsa. Cucal ji a lízal. Mona sténala, zasloužila si jméno, které jí dal. Sténala a kňourala, když se ústy přisál k jejímu prsu, jako kdyby je nechtěl nikdy pustit. Celou tu dobu pracoval uvnitř jejího bolavého otvoru. Bolest narůstala, jak do ní intenzivně přirážel. Byl dravec a ona jeho kořist a hltal ji, jako kdyby týdny nežral. Vagina se jí sevřela kolem jeho penisu, uvěznila jej uvnitř svými divokými svírajícími stahy. Byla to vzájemná bitva kdo s koho. Ale když do ní vystřelilo jeho semeno a postříkalo ji zevnitř, úplně se mu vzdala.

Přemohl ji jedním konečným brutálním přírazem.

Ochabla mu v náručí a chvíli ji k sobě tiskl, než ji pustil, aby se postavila na nohy.

„Teď odpočívej, moje paní nymfo,“ řekl a znovu ji něžně přiměl, aby si klekla. Dotkl se jejích očních víček, jako kdyby je zaklínal. Nebo jim naopak možná žehnal.

Natáhla se na bok na deku z průsvitné růžové, žluté, modré a bílé. Tanec kolem ní pokračoval. Malcolm proháněl dívky a hudba dál hrála. Mona od nich nemohla odvrátit pohled, přestože celé její tělo volalo po spánku. Nymfy, svěží a půvabné, se za svou nahotu vůbec nestyděly. Malcolm – stále nebo znovu ztopořený – jednu v běhu chytil. Dívka pištěla a smála se, když ji položil přes opěrky trůnu a spojil se s ní. Vykroutila se mu ze sevření, a jakmile byla volná, otočila se na něj a honila ho. Jednu chvíli byl pronásledovatel, dobyvatel a násilník nevinných nymf. A hned byl zase on zajícem v poli a všechny nymfy nabuzené a hladové vlčice. Byly to orgie smíchu, smyslnosti, nevinnosti a erotiky dohromady. Jak to udělal? Kdo byly ty krásné dívky? Když je sledovala, jak se perou a souloží, tančí a líbají se, milovala je všechny. Byly to pěnkavy. Byly to lišky. Byly bláznivé. A ona byla jednou z nich. Nymfa v měsíčně bílých šatech. Bytost z mýtu a mlhy. Dívka políbená bohyněmi, pářící se se Satyry.

Tedy do chvíle, než se druhý den ráno probudila v zadní místnosti v posteli.

Tajemný hájek byl pryč. Nymfy zmizely. Malcolm zmizel.

A ona byla zase jen Monou.

6. Portrét gentlemana

…

Jediné vysvětlení, které Monu mohlo napadnout ohledně té noci s nymfami, bylo to, že Malcolm bude skutečně hodně bohatý muž – což již vydedukovala. Pouze peníze mohly koupit „kouzlo“ nutné k proměně zadní místnosti umělecké galerie na malý hájek a osídlit jej mladými, atraktivními ženami, ochotnými a schopnými sexuálně obsluhovat muže v převleku za Satyra. Mohla se domýšlet, že ji zdrogoval, ale na světě neexistovala žádná droga, která by vyvolala tak živé a silné halucinace a po které by se uživatel cítil druhý den líp, a nikoliv hůř. Druhý den ráno byla bolavá od tančení, rozcitlivělá od soulože, ale cítila se osvěžená, jako kdyby se nahá koupala ve studeném horském potůčku za horkého srpnového dne.

Nebylo snadné vrátit se po té noci v hájku do skutečného světa. Ale vrátila se, protože skutečný svět to od ní vyžadoval. Malcolm jí za tu noc se Satyrem zaplatil a zaplatil jí dobře. Platba přišla ve formě malované miniatury královny Viktorie, kterou jí nechal na polštáři. Byla oceněna na dalších padesát tisíc dolarů. Měla pokušení prodat ji v aukci, ale věděla, že za ni dostane mnohem lepší cenu, až k ní od Malcolma získá slíbené osvědčení původu.

Pokud k tomu vůbec dojde.

Týdny se vlekly. V galerii měla povinnosti kolem výstav a dalších akcí. Mezi nimi i autorské čtení erotických románů, což Moně umožnilo vystavit hodně z matčiných erotických obrazů. Dva z nich prodala. Matku by určitě hřálo u srdce, kdyby viděla, jakou radost přinesla její sbírka mladší generaci.

Celou tu dobu Mona nepřestávala myslet na Malcolma. Kdo to vůbec je? Proč si vybral ji? Proč je mezi jejich schůzkami taková časová prodleva? Co si pro ni vymyslí příště? Víc nymf? Víc aukcí? Víc kurvení?

To všechno dohromady?

Nejprve k ní chodil jednou za měsíc, ale od té noci, kdy pro něj hrála nymfu, už uběhly dva měsíce. Upozornil ji, aby nečekala, že bude přicházet často. Nevypadal jako náladový muž, ale řekl, že jej ty schůzky hodně vyčerpávají. Představovala si ho v Anglii s manželkou a dětmi, tedy se závazky, z nichž se mohl uvolnit jen zřídka. Platí si ženy, protože chce takový sex, který ve svém počestném manželství mít nemůže. To by vysvětlovalo, proč jí ještě nesdělil svoje příjmení, pročmezi flirtováním vždy uplynulo tolik času a proč každá společná noc byla takové představení a trvala hodiny a hodiny.

A hodiny.

Po těch dvou měsících ji napadlo, zda jej vůbec ještě někdy uvidí. Ale uprostřed října, kdy listy na stromech změnily barvu na jasně oranžovou a rezavě rudou a teploty si již žádaly svetry se sukněmi a punčochami, vešla do své kanceláře a na stole našla knihu – a v ní opět rudým obojkem založenou patřičnou stránku.

Usmála se. Už bylo sakra načase.

Malcolm tentokrát neoznačil stránku ve velké bílé knize o dějinách umění. Kniha na stole byl současný aukční katalog z Londýna. Otočila na stránku, kterou označil, a viděla…Portrét z konce osmnáctého století od anglického katolického malíře Jamese Sharplese.

Portrét gentlemana; malý, tříčtvrteční délka, sedící v křesle, v loveckém oděvu, jezdecký bičík v pravé ruce.

Bylo to určitě ono. Viděla elegantního muže. Viděla, že plátno je skutečně docela malé. Viděla, že muž na portrétu sedí v křesle, má na sobě jezdecké oblečení a v ruce drží jezdecký bičík.

Název obrazu byl hodně výstižný.

Takže to tentokrát bude bičík? I na to ji upozorňoval. Nikdy předtím ji žádný milenec nebil, ani s jejím souhlasem. Matka ji nikdy nepohlavkovala. Jednou ji nějaký chlapec štípl v knihkupectví do zadku – chtěla mu dát facku, když si všimla, že mu ještě není ani čtrnáct. Pomstila se mu tím, že to na něj řekla jeho matce, která popíjela čaj v kavárně, zatímco její syn předstíral, že si prohlíží knihy. Matka jej vyvlekla z obchodu za ucho a Mona se celou dobu usmívala. Pěkná vzpomínka, ale ani trochu erotická. Nedokázala si představit, že by se jí líbil výprask jezdeckým bičíkem, ale kdo ví? Nikdy si nepomyslela, že by se jí líbilo skotačení s nymfami nebo být předmětem aukce nebo mít v sobě nacpanou láhev. A přesto si to užívala.

Užívala si to všechno.

Jelikož jí Malcolm nedal žádné pokyny, co by si měla na nedělní schůzku obléct, vzala si na sebe své oblíbené podzimní šaty z mačkaného rudého sametu – dlouhé ke kotníkům, hodně přiléhavé, s hlubokým výstřihem na zádech. Sepnula si zrzavé vlasy do drdolu a pramínky nechala volně padat na krk. Pokud tohle nepotěší muže, jako je Malcolm, pak už nic.

Konečně nadešla půlnoc.

Mona se odebrala do galerie, a než přešla do zadní místnosti, chvíli se mazlila s Tu-Tu u jeho pelíšku. Nechtěla vypadat vystrašeně, tak bez váhání otevřela dveře.

Malcolm už čekal.

Stál uprostřed zadní místnosti zády k ní. Byl oblečený stejně jako ten muž na portrétu. Lovecký oděv. Bílé jezdecké kalhoty, zelený sametový kabátec a hnědé kožené jezdecké boty, které mu obepínaly lýtka jako druhá kůže.

Byl úžasný, oslnivý, naprosto žádoucí. Měl trochu delší a také trochu světlejší vlasy. Na hlavě se mu kroutily v dokonalém regentském stylu.

V pravé ruce držel dlouhý dřevěný jezdecký bičík s koženým koncem.

Ten Mona ignorovala. Vůbec si kvůli němu nedělala vrásky. Vykročila k Malcolmovi, téměř běžela, vzal ji do náručí a vášnivě ji políbil. Ústa měl teplá, chutnala vínem a doutníky. Nemohla jej přestat líbat.

„Jsi nádherná dívka,“ zamumlal jí do rtů. Chtěla mu urvat jemnou bílou kravatu a lízat rýhu na jeho hrdle. Líbala by ji a kousala. Pila by z ní víno. Dokud nebyla zakrytá a schovaná před jejím pohledem, vůbec ji nebrala na zřetel.

„Chci tě,“ řekla, sevřela zadní část jeho kabátce a přitiskla mu prsa k hrudi. Políbil horní části jejích ňader, dmoucích se ze šatů. Konečky prstů po nich přejel a Mona se zachvěla a vzdychla. Její bradavky potřebovaly cucat, její klitoris potřeboval lízat a její kunda potřebovala jeho ptáka. Měla radost, že celou noc budou sami, za ty měsíce poprvé úplně sami. Měla spoustu otázek, které mu chtěla položit, ale věděla, že nemůže, dokud na ní neukojí svůj chtíč. A věděla, že pokud to půjde jako vždycky, potrvá to celé hodiny.

Dokáže počkat.

Malcolm si přehodil kožený konec svého biče přes zápěstí a Mona ucítila jeho šimrání na zádech, když ji líbal. Konečky prstů jí přejížděl po zádech, hladil kůži podél páteře, do dlaní jí vzal hýždě a pak ji znovu šimral nahoru až ke krku. Políbil jí ušní lalůček, klíční kost. Když ji líbal na krku, stáhl jí dolů ramínko od šatů a obnažil jí levé prso. Držel je v ruce a při líbání na ústa je zmáčkl. Držel je v dlani, pohlédl dolů a usmál se na ně jako na vzácnou věc.

„Tak roztomilé,“ řekl. „Tak mladé a zralé.“ Palcem dráždil citlivou červenou bradavku, obtahoval prsní dvorec. Bradavka rychle ztvrdla. Pod bříškem jeho palce byla jako rudý mramor. Hrál si s ním, aby z ní vynutil sténání. „Pověz mi, co cítíš, Mono. Řekni mi, co tvému tělu dělám.“

„Cítím touhu.“

„Řekni mi toho mnohem víc. Jak cítíš bradavku?“

„Je tvrdá. Cítím ji tvrdou stejně jako ty,“ řekla bez dechu. „Žena cítí, když má bradavky takhle tvrdé.“

„Jako muž, když má tvrdý ocas.“

„Ano, jsem si jistá, že je to něco takového. Když se mi dotkneš měkké bradavky, cítím slast. Ale když se jí dotkneš a je tvrdá, tak se ta slast násobí. Desetkrát nebo dvacetkrát. Těžko se to dá vydržet, nedá se dýchat. Toužím, Malcolme.“

„Kde toužíš, Mono? Řekni mi, kde všude toužíš.“ Zašeptal ten příkaz a políbil ji na horní část prsa. Jeho jemné vlasy ji šimraly na hrudi. Zemřela by, kdyby musela dlouho čekat, než si ji vezme.

„Moje prsa touží,“ řekla. „Potřebují hodně olizovat a cucat. A toužím vevnitř po tvém ocasu.“

„Ve tvojí kundě.“

„V mojí kundě,“ řekla. Prudce se nadechl, jako kdyby jej to z jejích úst vzrušilo. „Není to jen kunda. Ta touha je všude. Je v břiše. Ve stehnech. Všude, kde se mě dotkneš. Toužím všude, Malcolme.“

„Tady?“ zeptal se a přejel jazykem přes bradavku.

„Ano.“ Slovo z ní vyšlo vzdechem.

„Tady?“ Vklouzl rukou do dlouhého rozparku v horní části stehna. Uchopil ji mezi nohama, vzal do ruky její kundu a prstem vklouzl do vlhkého otvoru. Nevědomky se kolem něj stáhla. Malcolm ucukl a poznala, že to cítil.

„Ano…“ zamumlala.

„Tady?“ políbil ji na hrudi nad srdcem. „Toužíš po mně tady?“

„Malcolme… Řekl jsi mi, abych tě nemilovala. Nenuť mě k tomu.“

„Ale chybím ti, když jsem pryč?“ zeptal se.

„To co mi děláš… Nikdy bych se neodvážila o tom snít, natož to dělat. A přesto když jsem s tebou, není hra, kterou bych nehrála, ani kousek svého těla bych ti neodepřela. Opustíš mě – a já šílím čekáním. Opustíš mě, a jsi moje první myšlenka při probuzení a každý můj sen ve spánku. A kdybych věděla, kdy se ke mně vrátíš, počítala bych minuty, dokud tě zase neuvidím.“ Odmlčela se. „Ne, to je lež.“

„Jaká je pravda, Mono?“ jeho hlas byl tak tichý a laskavý, až ji to zabolelo.

„Počítala bych vteřiny.“

Dýchali spolu a hleděli si do očí.

Znovu se jí přitiskl na ústa a zdálo se, že ten polibek nikdy neskončí.

Pak skončil.

Malcolm byl zadýchaný. Pustil jí prs, znovu jí ovinul paži kolem zad a drsně si ji přitáhl k sobě.

„Co cítíš ke mně, je to, co bych chtěl, abys cítila dnes v noci,“ řekl. „Ale pak bys mě mohla nenávidět.“

„Nikdy bych tě nedokázala nenávidět.“

„Takové věci neříkej,“ varoval ji. „Muži jako já berou taková prohlášení jako výzvu.“

„Budeš mě dnes v noci hodně bít?“

„Budu.“

„Bude se mi to líbit?“

„Když si to dovolíš.“

„Zkusím to,“ řekla. Bála se, ale byla ochotná. Pro Malcolma cokoliv. Obzvlášť dnes v noci. Nikdy nepoznala muže, který tak moc odpovídal jejímu ideálu. Cítila jemnou kůži jeho jezdecké boty na svém nahém lýtku. Třela si o ni nohu, jako když si kočka tře tvář o nohu židle, kterou si chce označit. Rukama sjela dolů po sametu na jeho širokých zádech, sevřela pevný zadek a držela ho, zatímco ji líbal. Její boky se samovolně znovu a znovu tlačily do těch jeho. Její přirození již bylo rozevřené, vlhké a kluzké, připravené a čekající. Kdyby do ní hned zasunul svůj penis, udělala by se dřív, než by do ní celý vnikl při prvním přiražení. Ale nevzal si ji.

„Poslouchej, Mono.“ Položil jí ruku na krk, lehce jej sevřel a palci tlačil na hrdelní jamku, aby ji přiměl soustředit se na jeho slova. Spustila si ruce podél těla a znovu opětovala pohled jeho tmavých vážných očí. „Dnes v noci budeš moje tak, jak jsi ještě nikdy moje nebyla. Jedna věc je dovolit muži, aby tě uspokojil. Úplně jiné je dovolit mu, aby ti ublížil. Dnes v noci poznáš skutečnou bezmoc, skutečný strach, skutečnou bolest. A já to budu pít jako víno.“

„Ty máš rád moji bolest?“

„Mám rád tvoje odevzdání se bolesti. V lidské povaze je vyhledávat rozkoš a utíkat od bolesti. To, že budeš bojovat proti své vlastní povaze a přetrpíš můj bič, abys mě potěšila, to mě vzruší víc než cokoliv jiného, co jsi pro mě udělala předtím.“

„Chci tě potěšit.“ Položila mu ruce na štíhlý pas a pod rukama cítila těžkou brokátovou látku a teplo jeho těla. „Koneckonců, za to mě přece platíš.“

„Ano… A proto budeš bita.“ Oči se mu zúžily – viděla, že to myslí vážně.

„Dobře,“ řekla. „Pokud tedy budu bita, chci, abych si to zasloužila.“

„Zasloužila sis to, když jsi překročila ten práh. Zasloužila sis to, když jsi mi prodala svoje tělo.“ Ustoupil od ní a nechal mezi nimi prostor na dýchání. Bez tepla jeho těla u sebe už pocítila chlad. „Ukaž mi můj majetek. Ukaž mi, co jsem za svoje peníze získal.“

Mona si stáhla druhé ramínko šatů a pustila si je k pasu. Pak vzala látku do rukou a stáhla si ji až ke kotníkům. Kromě červených lodiček na vysokém podpatku byla nahá a vystoupila ze šatů ležících na podlaze.

„Jako čisté plátno,“ řekl Malcolm a obešel její nahé tělo. „Zmaluju ho rudě a modře – a užiju si to.“

V lodičkách se strachem a vzrušením zachvěla. Nikdy nebyla s mužem, který by byl tak krásný jako Malcolm, a přešla by bosá přes žhavé uhlíky, jen aby jej dnes v noci potěšila… Ale měl pravdu. Ozval se mozek a vybízel ji, aby před bolestí utekla.

Ignorovala ten hlas. Zněl až příliš jako její vlastní. Mnohem raději by naslouchala tomu Malcolmovu.

„Dej si ruce za hlavu,“ řekl. „Spoj si prsty a lokty nech propnuté do stran. Jako motýlí křídla.“

Udělala, jak jí nařídil. Ten pohyb způsobil, že se prohnula v zádech a prsa vystrčila dopředu. Malcolm stál před ní a prohlížel si ji.

„Nohy od sebe,“ řekl jí. Koncem jezdeckého bičíku se na dvou místech dotkl podlahy – tady a tam, ukázal jí, kam si má dát nohy. Dala nohy asi půl metru od sebe a strnula v rozechvělém očekávání.

„Moc hezké.“ Malcolm zvedl bičík a poklepal jí s ním levou bradavku. Potom pravou. Trojúhelníkem kůže na konci biče ji hladil pod každým prsem. Bičem jí pak přejížděl po stranách těla od loktů po kotníky a znovu nahoru. Šimralo to a chvěla se. Dala by cokoliv za to, aby teď na sobě cítila Malcolmovo tělo. Toužila po něm a každou vteřinou ta touha narůstala. Nepochybně to byl záměr.

Přistoupil k ní blíž. Bylo mučivé být tak blízko a nedotýkat se. Dal bičík mezi ně a ke rtům si přitiskl plochou stranu jeho konce. Pak druhou stranu přitiskl k jejím rtům.

„Považuj to za polibek na uvítanou,“ řekl, když měla kůži na ústech. „Ber to tak. Jen jako polibek ode mě tobě.“

„Většina polibků nezanechává šrámy,“ řekla. „Mám radši francouzské líbání.“

„No, já jsem Angličan. A tohle je anglické líbání.“

Potom opět odstoupil a koženým koncem biče se jí mezi nohama dotkl přirození. Otočil konec na stranu a jeho hranou oddělil záhyby vulvy. Ucítila tvrdý kožený růžek v otvoru do svého těla.

„Štípe víc, když je vlhký,“ řekl se svým ďábelským úšklebkem a ji na okamžik napadlo… Co když je Malcolm sám ďábel? S jezdeckým bičem v kundě by tomu skoro věřila.

A kdyby byl? I tak ho chtěla.

Znovu jí konec biče zasunul do přirození a navlhčil jej jejími vlastními tekutinami.

„Aby toho nebylo málo,“ řekla.

Rozpřáhl ruce, usmál se a uklonil. „Patří to ke hře, miláčku.“

Přikývla na souhlas.

„Pravidla jsou následující,“ řekl. „Vydržíš můj bič – zasloužíš si můj penis. Sto ran tímhle.“ Zvedl bič do vzduchu. „Za sto ran tímhle.“ Nedbale ukázal na svůj rozkrok a přes světlé kalhoty viděla jeho erekci. Ty kalhoty měl na těle tak obepnuté, že dokonce viděla dlouhou žílu táhnoucí se přes celý penis. Znala tu žílu. Ochutnala ji vlastním jazykem.

Sto přiražení jeho penisem? Udělala by se po prvních deseti, pokud ne hned při tom prvním.

„Počítej nám to,“ řekl. „Začínáme u stovky.“

Postavil se za ni – a ona ztuhla. Na co čeká? Mučí ji napětím? Míří?

„Obdivuji ten pohled,“ řekl, jako kdyby jí četl myšlenky. Při té lichotce zrudla a usmála se. Pak jí jedním rychlým prásknutím bičem ten úsměv smazal. Rána dopadla vysoko na stehno, na místo, které si předtím nikdy nespojovala s nějakou agonií. Pálilo to jako řecký oheň.

V šoku vykřikla a Malcolm se zasmál.

Ten hajzl se směje jí.

„Počítej, drahá,“ řekl káravým tónem.

„Sto.“

„Bolelo to?“ zeptal se a něžně se dotkl pálící podlitiny na stehně.

„Ano,“ odpověděla.

„Mrzí mě to, miláčku.“ Políbil si konečky prstů a přiložil je na podlitinu. „Je mi to moc líto.“

Pak ji lehce políbil na rty a masíroval jí bradavky. V hloubce hrdla sténala. Její tělo bylo jako karneval pocitů – pálivá bolest, vzdouvání prsů, brnění rtů, jak ji políbil. Točila se jí hlava. Chtěl jí ublížit? Pokud ano, proč se omlouvá a líbá ji, aby to odčinil?

„To je ono, lásko,“ řekl. „Už jen devadesát devět. Neber si to tak. Když mi bylo patnáct, přistihli mě při análním sexu se sousedovou manželkou. Vyměnil bych svoji levou kouli za takovýto trest.“

„Dostal jsi výprask?“

„Ano.“

„Bičem?“

„Býkovcem.“

Zalapala po dechu.

„Jak jsem řekl, mohlo to být horší. Tak počítej svá požehnání, když budeš počítat moje polibky.“

Znovu ji šlehl bičem a tentokrát jí políbil bok.

„Devadesát devět,“ procedila bolestí.

„Taková hodná holka,“ řekl Malcolm a šlehl ji na krku přes pulzující tepnu. „Krásná a statečná. Ani nevíš, jakou mám z tebe radost…“

Zničehonic ji znovu udeřil, přímo do zadní části lýtka. Ze šoku a bolesti se jí skoro podlomila noha.

„Malcolme –“

„To nic, jen klid…“ Objal ji paží, aby ji přidržel. Vzal ji za bradu, zvedl jí hlavu k sobě a políbil ji na špičku nosu. „Není to tak zlé, viď?“

„Ne,“ řekla. V jeho objetí to nebylo tak zlé. Vůbec to nebylo tak zlé.

Znovu ji šlehl. Projela jí bolest a Mona zavřela oči. Nebylo to nesnesitelné, ale nebylo to ani příjemné. Po několika tuctech ran by se to však mohlo stát nesnesitelným.

Přesto by ji nic nepřinutilo, aby se zlomila, dokud nedostane to, co chce. A chce jeho.

Obcházel kolem jejího těla a šlehal ji do něj bičem nahoře i dole – přes stehna, břicho, prsa, zadek, tak často a tak silně, že jí bylo jasné, že se zítra jen stěží posadí na židli. Ale co pro ni znamenal zítřek, když si nebyla jistá, zda přežije dnešní noc?

Rány bičem nebolely jako žihadlo od včel. Bolely jako hadí uštknutí. Jeho jedové zuby byly ostré a horké a zanechávaly po celém jejím těle palčivé kousance. Malcolm byl zaříkávač hadů a hypnotizovalo ji, jak uměl ten bič roztancovat. Ležérně a hravě si s ním točil v prstech. Pak jej rychle popadl, tak rychle, že nedokázala sledovat, odkud rána přijde a kam dopadne.

Bylo by pro ni mnohem lehčí, kdyby pevně zavřela oči a předstírala, že se to neděje, přečkala by to, schovaná hluboko ve vlastní mysli. Ale nedokázala to. Malcolm to nedovolil. Po každém šlehnutí přestal, aby ji políbil, polaskal prsa a bradavky, masíroval boky a chvějící se břicho. Po každém šlehnutí jí říkal, jak je krásná. Říkal jí, jak moc je statečná. Říkal jí, jak jej vzrušuje její poslušnost při bičování. Líbal ji na ústa a hned zase ustoupil, aby ji znovu udeřil. A to se opakovalo pořád dokola. Bič, bolest, něžná slova a něžné polibky. Brzy už po biči toužila, protože každá rána znamenala polibek.

Než začal, tak těch sto ran znělo strašně. Ale po každém šlehnutí Malcolm projevoval takovou lásku, takový soucit, takovou empatii, že si Mona začínala myslet, že těch sto zdaleka nestačí. Nutil ji zamilovat se – nikoliv do něj, nýbrž do biče.

A ona se do toho biče zamilovala. Do biče a do Malcolmova něžného sadismu.

A samozřejmě i do Malcolma. Jak by nemohla? Byl až nelidsky atraktivní. Oči měl tak černé a v místnosti byla taková tma, že nerozeznávala duhovku od zornice. Jak se různě přesouval, aby nevěděla, odkud přijde další rána, napínaly se mu svaly a byly jasně zřetelné přes kalhoty. V horní části bot měl zlaté cvoky a Mona je z nějakého důvodu chtěla políbit. Tu myšlenku nedokázala vypustit z hlavy. Soustředila na ně pohled, na ty svítivé zlaté mince, a nespouštěla je z očí.

„Zíráš na moje boty, lásko. Řekni mi proč,“ řekl. Vzal ji do náručí a přitiskl si ji k sobě. Bič se mu houpal ze zápěstí, když jí dlaní hladil zmučená záda.

„Líbí se mi.“ Mezi slovy lapala po dechu. Bolest jí zaplavila tělo. Doutnalo jako horký chodník v dešti.

„Jsem rád, že se ti líbí. Co se ti na nich líbí?“

„Ty zlaté cvoky,“ řekla. „Nemůžu z nich spustit zrak.“

„Něco ti povím, moje drahá,“ řekl. „Když bez přestání vydržíš deset ran za sebou, nechám tě je políbit. Co ty na to? Líbilo by se ti to?“

„Moc,“ řekla.

„A co mi povíš?“

„Děkuji ti, Malcolme.“

„Ano, to je moc hezké. Můžeš mi říkat pane? Myslím, že bych to od tebe rád slyšel. Všechno, co vyslovíš, zní tak pěkně.“

„Řeknu cokoliv, co budeš chtít, pane.“

„Ach, to je dokonce ještě lepší, než jsem mohl vůbec očekávat. Vynikající. Dnes v noci jsi mě udělala tak moc šťastným.“ Znovu jí vtiskl na rty lehký polibek. Jeho polibky, jeho láskyplná slova nebo to, jak byl na ni hrdý, to by ji nikdy neunavilo.

Jak bez toho všeho ve svém životě mohla vůbec žít – bez biče a počítání a bolesti, které jí přinášely takové odměny? Přistoupila by nadšeně na tisíc ran bičem na dalších tisíc let?

„Jsi připravená, drahá? Jenom deset. Vím, že to dáš. Vím, že to zvládneš – kvůli mně, viď?“

„Samozřejmě, pane,“ odpověděla. Srdce jí poskočilo a mohla by láskou k němu plakat. Co by pro něj neudělala? Odpovědí bylo, že by pro něj udělala cokoliv. Brala by kdykoliv jeho anglické polibky namísto těch francouzských.

Nadechla se a ztuhla. Ruce si stále držela na hlavě. Paže ji bolely, ale bylo jí to jedno.

Když přišla rána, byla připravená.

Dopadla na ještě nedotčený kus masa na straně boku. Druhá rána hned následovala do stejného místa. A pak třetí. A čtvrtá. Při páté ráně to byla agonie, při šesté strašná agonie, při sedmé už bolestí křičela. A osmá, devátá a desátá už byly v mlze, protože brečela a třásla se.

Nemohla se udržet na nohou a Malcolm ji opět popadl do náruče. „Mám tě,“ řekl. „Jsi v bezpečí. Jsi se mnou.“

Když ji hladil po vlasech, položila mu hlavu na rameno. Objala jej kolem krku, nebránil se.

„Vím, že to bolelo, viď?“ zeptal se a Mona přikývla.

„Je mi to moc líto, ale vedeš si tak dobře.“

„Moc to bolí,“ řekla. „Nevěděla jsem, že by to mohlo tak moc bolet.“

„Přijímáš to, jako kdyby ses pro ten bič narodila. Přál bych si tu mít stovku mužů, aby nás sledovali a viděli, jaká jsi trofej. Neprodal bych tě ani tomu nejvyššímu dražiteli, neudělal bych to za žádné peníze na světě.“

Potřebovala to slyšet. Byl to pro ni balzám na duši. „Děkuji ti, pane,“ řekla.

„Počkej,“ řekl. „Tohle by mohlo trochu pomoct.“

Znovu si omotal řemínek od biče kolem zápěstí a vsunul jí ruku mezi nohy. Třel jí stydké pysky a klitoris, zatímco se ho držela za ramena, aby neupadla.

„Není to fajn, lásko?“ zeptal se.

Přikývla a dívala se na něj dolů, jak se jí dotýká. Byla horká mezi nohama i uvnitř. Když do ní strčil prst, slabě vzdychla slastí.

„To je moje holka.“ Hovořil k ní, jako kdyby byla malé dítě a potřebovala ukonejšit. Tak ohleduplný. Tak laskavý. Bylo snadné zapomenout, že není útěchou pro její utrpení, ale naopak jeho příčinou. A ona milovala to utrpení stejně jako tu útěchu. Co to s ní udělal?

„Můžu se udělat, pane?“ Strašně toužila po orgasmu. Zvládla by vydržet víc bolesti, jen kdyby se mohla udělat. S jeho prsty už měla orgasmus na krajíčku. A jeho ruce byly tak dobře tvarované, svalnaté a hezké, že by jej s hlavou na jeho rameni mohla celý den i noc pozorovat, jak se dotýká jejího přirození.

„Můžeš se udělat?“ uchechtl se a nepřestával v ní hýbat prsty. „Co je to za otázku? Ne. Ještě ne. Víš, že ještě nenadešel čas, hlupáčku.“

„Omlouvám se, pane.“

„To je v pořádku,“ řekl chlácholivým tónem. „Vím, je to těžké, ale vedeš si tak dobře. Nelíbilo by se mi, kdybys to už vzdala.“

„Nevzdám to, pane.“

„Správná řeč.“ Usmál se na ni a pošimral ji uvnitř, aby se také usmála. „Myslím, že sis vysloužila dárek. Co ty na to?“

„Když to říkáš.“

„A já říkám, že ano.“ Přestal se jí dotýkat, ale bylo to tak lepší. Už skoro dospěla k vyvrcholení. A kdyby se tak stalo, věděla, že by měla veliký problém. A co by bylo horší, zklamala by ho – a s tím by nedokázala žít. To ne. Cokoliv, jen to ne.

Pomalu se sunula k podlaze, přičemž se opírala o jeho tělo – tak pevné a statné – aby neupadla. Jakmile si klekla, bylo pro ni skoro mučením nestáhnout mu kalhoty, nevzít si jeho penis do úst a nekouřit ho. Ale kvůli tomu tady nebyla, i když byl ztopořený a tlačil tak silně na tu bílou látku, v níž viděla jeho pulzující obrysy. Na chvilku si položila hlavu na jeho pevné stehno a vzdychala nepopsatelnou rozkoší, když jí Malcolm hladil vlasy.

„Moje Mono,“ řekl. „Můj miláčku.“

Ze strany se dotkla jeho lýtka a hladila kůži jeho boty od kotníku po koleno. Byla hladká a pružná a nemohla se jí nabažit. Ve světle svíček ty zlaté cvoky nádherně zářily. Nejprve si políbila konečky prstů a pak ten polibek vtiskla na cvoky. Pak k nim přitiskla rty a políbila je ústy. Malcolm se zachvěl. Cítila to skrz jeho tělo ve svém. Znovu boty políbila, políbila ty zlaté cvoky, políbila vršek boty, který byl teplý od tepla jeho těla. Zatímco byla na všech čtyřech na podlaze, Malcolm jí opět koncem biče laskal přirození. Roztáhla víc nohy, prohnula se v zádech a nastavila mu kundu.

Šlehl ji přes ni bičem.

Vykřikla tou náhlou bolestí, přestože věděla, že to udělá, přestože chtěla, aby to udělal.

„Počítej, lásko,“ řekl. „Víš, že máš počítat.“

„Čtyřicet devět,“ reagovala. Přežila již padesát jedna ran – a tahle poslední byla horší než všechny předchozí dohromady.

„Už máme víc než půlku za sebou,“ řekl, když si znovu opřela hlavu o jeho stehno. „Vydržela jsi to až sem, jsi moc statečná. Jsi i unavená?“

Přikývla a zašeptala: „Ano, pane.“

„Vím, že jsi unavená.“ Natáhl se dolů k ní a prsty jí lehce přejel přes rty a jejími vlasy ji pošimral na tváři. Usmála se. „To je moje holka. Tak poslušná. Dokonce se usmívá.“

„Proč tohle děláš?“ zeptala se. Zmítaly se v ní pocity lásky a nenávisti k biči a lásky a nenávisti k Malcolmovi. „Proč, pane?“

„Dělám to z dobrosrdečnosti, samozřejmě,“ odpověděl. „Chápeš to, viď?“

Pomyslela na jeho polibky, jeho sladká slova, a jak se láskyplně dotýkal jejích šrámů. Byl to hodný muž. Kdo jiný než hodný člověk by jí při její bolesti věnoval takovou lásku, takovou něžnou účast?

„Chápu, pane. Jsi velmi laskavý.“ Musela se usmát, když to řekla. Ne proto, že by to byla lež, ale proto, že to byla pravda. Teď už to chápala všechno.

„Nyní už jen čtyřicet osm. Chceš je přijmout na podlaze, nebo radši znovu vestoje?“

Má tedy na výběr. Jak milé.

„Podlaha, prosím, pane.“

„Jak chceš,“ řekl. „Na všechny čtyři. Bude to pro tebe pohodlnější. Roztáhni hodně nohy. Prostě nádhera. Je úžasné tě vidět takhle,“ řekl a postavil se za ni. Věděla, že se dívá na její otevřené a vystavené otvory. Chtěla, aby je viděl. Chtěla, aby viděl, co vlastní. „Jsem tak rád, že jsem tě požádal, abys hrála se mnou tuhle hru.“

„Je mi potěšením, pane.“

„Ano, vím, že je, ale je tak vzácné najít tak přičinlivého partnera. Popravdě řečeno, moje drahá, opravdu mi prokazuješ velkou laskavost.“

Zvedla hlavu a viděla, že si přitiskl ruce na prsa. Tak zdvořilý. Tak kultivovaný. Tak civilizovaný. Vskutku samotný obraz gentlemana.

Vzal bič do ruky a udeřil ji pod hrudní koš tak silně, až na okamžik oslepla.

Byl andělem krásy a bolesti.

„Počítej, miláčku,“ řekl. „Jinak ztratím přehled, kde už jsme, a budeme muset začít nanovo. Nerad ztrácím přehled. A ty?“

Byl ztělesněním ďábla.

„Čtyřicet osm,“ procedila mezi cvakajícími zuby.

„Správně. Jsme téměř u konce. Vydrž. To je moje holka.“

Anděl.

„Ach, bolí mě z toho ruka, takže vím, že tě to muselo bolet. Je mi to tak líto, můj miláčku.“

Démon.

A pokračovalo to stále dokola. Po ranách následovala slova povzbuzení a soucitu a po nich další rány. Mona pociťovala závrať. Bylo těžké stále počítat, ale nemyslitelné přestat.

Co kdyby začal znovu? Co kdyby nezačal? Při počítání se jí zdálo, že se zastavil čas. Hodiny se zastavily. Svět se zastavil. Tuhle hru hráli celou věčnost a budou ji hrát už navěky. Tak to mělo být. V téhle místnosti se nachází nebe i peklo a oni jsou jednou nohou v každém z nich.

„Zbývá už jen deset, miláčku. Jsi úžasná, víš to? V tomhle prostě úžasná.“

Počítala těch několik posledních úderů a u posledních pěti se na podlaze schoulila do klubíčka. Ještě dvě rány. Jenom dvě.

„Miláčku?“ Malcolmův hlas pronikl mlhou jejího utrpení. „Moje andělská holčičko?“

„Ano, pane?“

„Potřebuju, aby sis lehla na záda. Dobře?“

Naříkala, když se z té ochranné pozice měla překulit. Každý pohyb pro ni představoval nesmírné utrpení. Cítila se jako stará kniha, kterou po celá staletí nikdo neotevřel, až teď konečně někdo přišel, vzal tu knihu z police, rozevřel hřbet a listoval stránkami, jež byly tak dlouho slisované dohromady, že se inkoust proměnil v lepidlo. Šlachy křičely. Svaly sténaly. Jednoduchá poloha na zádech ji znovu rozplakala. Z očí jí stékaly horké slzy a zužovaly jí periferní vidění, ale Malcolma nespouštěla ze zorného pole. S těmi botami, které zbožňovala, si na ni obkročmo sedl a koženými kotníky se jí přitiskl k tělu.

„Perfektní,“ řekl. Prohlédl si ji odshora dolů, jednu ruku na bradě a druhou na boku, stejně tak, jak jej viděla tu první noc. Zkoumal ji jako dílo starého mistra. „Počkej, ještě něco. Dej si znovu ruce za hlavu. Chci, aby sis ji podložila. Podlaha je tak tvrdá – a nikdy bych nechtěl, aby sis ublížila.“

Milovala jej za jeho starostlivost. Setkala se někdy s ohleduplnějším mužem? Dala si ruce za hlavu a podložila si ji dlaněmi.

„Báječné.“ Usmál se na ni. Tak teď ještě dvě. Spolu to zvládneme. Připravena, moje drahá?“

„Připravena, pane.“

„Nenacházím slova, která by vyjádřila, jak moc si to užívám,“ řekl. „Prostě nemám slov.“

Zvedl jezdecký bič a šlehl s ním – dopadl na její pravý prs tak silně, až vykřikla, tak silně, že slyšela jeho zasvištění ve vzduchu.

Zakuckala se bolestí, vyřčení dalšího čísla bylo tou největší zkouškou její silné vůle.

„Dvě,“ řekla a víc slz jí pálilo tváře.

„Poslední, miláčku. Pak budeme hotovi. A bude to fajn, viď že ano?“

Udeřil ji znovu, naposledy a tentokrát ji šlehl ze strany do levého prsu. Vykřikla poslední číslo svého mučení, překulila se zpátky na bok, skryla si obličej v dlaních a plakala.

Z dálky slyšela pohyb – šustění látky, zvuk podpatků po tvrdé podlaze. Když se unavila pláčem, ležela tam dál zničená tím týráním, a přesto podivně klidná. Přestože už bylo po všem, v uších jí stále zvonila Malcolmova slova, která jí při bití říkal. Zněla jako zlatá zvonkohra.

Jsi ta nejstatečnější dívka na světě.

Moje princezno, můj anděli, můj miláčku,

moje drahá.

Jsi takhle mnohem hezčí, než jsem tě kdy

viděl.

Nemůžeš vědět, co pro mě tohle znamená,

jaký dar jsi mi dnes v noci dala.

Nevýslovně jsi mě potěšila, Mono.

V uších slyšela ta slova znovu, protože Malcolm je opakoval. Přišel k ní a vzal ji do náruče. Zvedl ji a držel jako malé dítě, celou dobu šeptal, jak ji obdivuje a zbožňuje. Položila mu paže kolem silných ramen a držela se ho, když ji odnášel do postele. Samet jeho kabátce ji píchal do zmučené kůže, přesto ten pocit vítala, protože to znamenalo, že ji objímá.

„Tak,“ řekl a položil ji na postel. Odhrnul přikrývky, takže ležela na měkkém bílém prostěradle. Přes všechnu tu měkkost zalapala po dechu, když její bolavé tělo dolehlo na matraci.

„Vím, že to bolí.“ Malcolm si k ní sedl na postel a vzal ji za ruku. Líbal jí zápěstí, dlaň a dostalo se na každý z pěti prstů zvlášť. I na klouby. „Jsem na tebe tak pyšný, moje nejdražší.“

„Potěšila jsem tě?“

„Víc, než dokážu vyslovit.“

Políbil ji na čelo, na oční víčka, na rty.

„Zůstaň ležet,“ řekl. „Postarám se o tvoje zranění.“

„Budeš se se mnou milovat?“

Usmál se, tiše se zasmál. „Celičkou noc,“ řekl. „Ale nejdřív se o tebe musím postarat. Tvoje zdraví je důležitější než cokoliv jiného. To víš, ne?“

Tahle slova nezněla, jako kdyby patřila ke hře, kterou spolu hráli. Je pro něj důležitá? Jak? Proč? Je jeho kurva. To je vše, ne?

„Jsem pro tebe důležitá?“ zeptala se.

Přitiskl si její ruku znovu ke rtům a zavřel oči.

„Hrozně dlouho jsem na tebe čekal,“ řekl. „A dnes v noci jsi mi potvrdila, jak moc pro mě znamenáš.“ Vrátil jí ruku na prsa a políbil její hřbet. „Odpočívej. Zasloužila sis to.“

Mona se bála podívat na svoje vlastní tělo, ale stejně to udělala. Chtěla vidět, co viděl Malcolm. Když zvedla hlavu, cukla sebou. V pruzích podél stehen, na flecích na břiše a ve spirálách na pažích a prsou viděla temně rudé podlitiny. Některé byly jasně šarlatově červené. Jiné rezavě červené s černými nebo modrými středy. Představila si, že zadní část těla od krku po kolena vypadá asi stejně.

Nezděsila se toho, co spatřila. Ve skutečnosti působily ty podlitiny eroticky, protože Malcolm ji naučil vidět polibky tam, kde by jiní viděli zranění.

Malcolm postavil vedle postele dřevěnou židli a na sedadlo dal mísu s vodou.

„Jenom voda,“ řekl. „Teplá voda, ne horká. Lež klidně, udělej pro mě ještě tohle.“

Přikývla a položila si hlavu zpátky na polštář. Pro něj. Řekl, aby ležela klidně pro něj, a pro něj tedy bude klidně ležet. Pro něj by se pohnula. Pro něj by žila a dýchala. Pro něj.

Malcolm si na krku rozvázal bílý lněný nákrčník. Stáhl si jej z krku – a konečně tady byla, ta rýha na jeho hrdle, ta rýha, kterou toužila líbat a lízat a uctívat. Usmála se, šťastnější než kdy jindy za celé roky. Složil plátno do silného čtverce a namočil ho do mísy s vodou. Pak jej vyždímal, narovnal a přitiskl na jeden z rudých a černých šrámů na jejím boku. Zasyčela skrz zuby. Ale bolest brzy polevila a kůží jí prostoupilo teplo, dostalo se až do hlubokých vrstev tkáně a zmírnilo bolest až na kost.

„Lepší?“ zeptal se Malcolm. Znaveně se na něj usmála. Znovu namočil látku ve vodě a přitiskl ji na další šrám, kde se bolest postupně zmírnila. Dlouho jí ošetřoval rány. Nevynechal ani jedinou. Když skončil s přední částí těla, překulila se na břicho a položila si tvář na polštář. Zeptal se jí, zda ví, jak je pro něj důležitá. Ne, to nevěděla. Ale cítila to. To, že pečoval o její zranění a o její potřeby s takovou starostlivostí, bylo něco, co dřív od žádného milence nezažila. Cítila se rozmazlována jako jedináček, uctívaná jako vzácný majetek, opečovávaná jako králova nejoblíbenější konkubína. Co to bylo za kouzlo, jaká magie by dokázala proměnit násilí a bolest v uctívání a soulad? Byla to alchymie, umění přetvořit běžné věci ve zlato.

„Dal bys mi povolení tě milovat, pane?“ zeptala se Malcolma.

„Dnes v noci smíš,“ řekl a na rtech měl úsměv, který dokazoval, jak ho to tajně těší. „Až k tobě přijdu příště, milovat mě nebudeš, tak si to užij, dokud můžeš.“

Tiše se smála do polštáře. Bylo těžké brát ta slova vážně od muže, který použil svůj vlastní nákrčník, aby jí ošetřil rány.

„Tomu nevěřím,“ řekla.

„Copak jsem tě nevaroval, abys takové věci neříkala?“

„Vím, vím, pane. Muži, jako jsi ty, to berou jako výzvu.“

„Dnes v noci mě miluješ jen kvůli tomu bití. Tomu rozumíš, ne?“

Před dnešní nocí by bývala řekla „ne“, nedávalo by to smysl, nebyla by v tom žádná logika. Udělal něco s jejím mozkem i tělem. Než bičování skončilo, neviděla rozdíl mezi bičem a jeho laskavostí. Byly pro ni úplně stejné, takže každé šlehnutí bičem bylo něžné jako polibek a každé něžné slovo ji nutilo toužit po biči.

„Teď rozumím,“ řekla, protože nyní to chápala.

Když skončil s vodou, přinesl průhlednou láhev se zlatavým olejem. Voněl jako rozdrcené luční kvítí a zahřál jí kůži ještě víc, když jí ho Malcolm vtíral do bolavého těla. Masíroval jí celé tělo – záda a nohy, ramena a paže – pak jí řekl, aby si znovu lehla na záda, aby mohl to samé udělat vepředu. Dlouho se zabýval jejími prsy, na každý použil obě ruce. Odevzdala se do jeho rukou, nechala ho, aby ji tvaroval jako hlínu. Neovládala své vlastní tělo. Měla vůli jen k tomu, aby byl Malcolm spokojený.

Malcolm rozetřel teplý olej po celém břiše, bocích a stehnech. Dal jí ruku mezi nohy a odstrčil jí stehna od sebe. Olejem jí namazal klitoris a prsty kolem něj kroužil. Pod jeho dotekem zduřel a tepal mu do prstů. Znovu pocítila tu silnou, příjemnou prázdnotu uvnitř těla. Naplnil ji svými prsty, když jimi vklouzl do jejího přirození, a olej mu umožnil hlubokou penetraci. Byla to slast, doširoka mu roztáhnout nohy, aby si s ní mohl dělat, co chce. Sledovala, jak jeho prsty jeden po druhém mizí v jejím těle, zkoumají ho a půlí ji zevnitř. Mona lapala nosem po dechu. Věděla, že se nesmí udělat, dokud nebude mít uvnitř jeho penis. Pokud ho tam brzy nedá, bude nucena jej o to prosit.

„Máš děti?“ zeptala se.

Tiše se zasmál. „Mám v tvojí kundě čtyři prsty a ty se mě ptáš, jestli mám děti. Myslíš si, že zjišťuju, jestli je tam místo ještě pro jedno?“

Roztáhla ústa do širokého úsměvu, příliš unavená a vzrušená, aby se rozesmála.

„Jen mě to zajímalo,“ řekla.

„Máš s tím problém?“ zeptal se.

„Jsem jen zvědavá. A ty jsi tak tajemný.“

„Ano, mám děti. Ale už nejsou nejmladší.“

„Miluješ je?“

„Miluji je, i když mě zklamaly.“

„Jak to?“

„Jsou… Počestné,“ řekl. „Počestné a slušné. Dobří občané. Jsou nudné. Kromě nejmladšího. Ten se vydařil – je po mně.“ Po jeho slovech se opile zašklebila. „Jsi ráda, že to víš?“

„Jsem,“ odpověděla. „I když… Nevím proč.“

„Jsi otevřená,“ řekl.

„Vím, že jsem.“

„Ale ne tak…“ Pohlédl dolů na svoji ruku, kterou měla až po palec v kundě. „Dnes v noci jsem tě otevřel. Tady nahoře.“ Volnou rukou jí poklepal na spánek, aby jí naznačil, co myslí. „A tady.“ Poklepal si na hruď v místě, kde měl srdce. „Cítíš ke mně blízkost.“

„Ano,“ řekla.

„Je to intimita věznitele a zajatce. S ničím se to nedá srovnat.“

„Jsem tvůj zajatec?“

„Dnes v noci ano.“

„Můžeš si mě nechat navždy?“

„Přál bych si, abych mohl,“ řekl a věřila, že to myslí vážně. Alespoň dnes v noci to myslel vážně.

„Ale nemůžeš?“

Zavrtěl hlavou. „Ale… Jestli chceš, můžeš si nechat ty mě.“

„Jak to myslíš?“

Úsměv jej změnil zpět na toho krásného ďábla, kterého znala a milovala.

„Uvidíš,“ řekl. „Teď zavři oči a nech je zavřené.“

Nechtělo se jí ten příkaz poslechnout; až moc si užívala pohled na něj. Nemohla to však odmítnout. Mona zavřela oči a uvolnila se na hebkém prostěradle. Slyšela, jak čelo postele zavrzalo, když si na ni Malcolm vlezl. Zaregistrovala pohyb, ale nechala oči zavřené, i když cítila, jak leze na postel a na ni. Nejprve jí vzal polštář zpod hlavy, a tak ležela rovně natažená na zádech. Pak jí zvedl ruce a dal jí je nad hlavu. Paže měla ochablé, celé tělo uvolněné a poddajné. Kolem zápěstí jí obtáčel svůj nákrčník a přivázal ji k mosazným lištám na čele postele. Ještě nikdy s žádným svým milencem neprovozovala bondáž. Mohlo jí dojít, že Malcolm bude první. Slyšela trhání látky a Malcolm se přes ni přesunul ke kotníkům, kde použil druhou část nákrčníku, aby jí uvázal kotníky k lištám v nohách postele. Nic z toho, co dělal, ji nevylekalo. Právě naopak, cítila se uvolněná a v bezpečí. Uklidňovalo ji být takhle roztažená a přivázaná k posteli. Byla osvobozena od veškeré zodpovědnosti, osvobozena od veškerého hříchu. Co mohla dělat? Nic. Mohla tam jen pasivně ležet a Malcolm mohl dělat cokoliv, co s ní dělat chtěl. A cokoliv, co s ní chtěl dělat, chtěla i ona.

Malcolm přes ni opět přelézal. Cítila, jak se jí obnažený konec jeho penisu dotkl břicha. Vagina se jí sevřela v hladové touze po něm. Ale Malcolm se neposunul dolů a nezasunul jí ho dovnitř, jak chtěla. Místo toho se jí obkročmo usadil u hlavy.

„Otevři oči,“ řekl, a když tak učinila, viděla, že jí drží kapající konec penisu u brady. Nemusel jí říkat, aby si ho vzala do úst. Dal jí ruku pod hlavu a zvedl ji s něžností zdravotní sestry zvedající hlavu nemocného pacienta, aby se napil. Udělala to ochotně, konec penisu ovinula svými rty a sála. Malá dávka semene jí vystřelila do úst. Nadšeně ji spolkla. Byla to jen ochutnávka toho, co přijde. Erekci měl nyní už víc než hodinu. Určitě byl připravený na orgasmus stejně jako ona. Pomalu jí šukal ústa. Jediná erotičtější věc kromě jeho chuti na jazyku bylo cítit jeho kožené boty po stranách jejích prsů. I přes to, jak zbožňovala jeho nahé tělo, ji potěšilo, že si na sobě nechal oblečení a odhalil jen orgán, s nímž ji chtěl šukat. Byl nádherný. Chtěla poznat, jaké to je být osedlána mužem, který si na dotyčnou práci nechal na nohou jezdecké boty. Bože, udělal z ní kurvu. Kurvu bez studu před smilstvem, to z ní udělal. Něco v ní otevřel, něco dřímajícího, latentní sklon k bolesti a trestání a touze, aby se s ní zacházelo jako s majetkem. Už nikdy se nebude moci vrátit k původnímu stylu života. Udělala by cokoliv, aby si ho udržela. Tohoto ďábla, tohoto anděla, tohoto muže. Skoro si přála, aby s ním otěhotněla. Bylo by to vzájemné pojítko, pouto. Potlačila tu myšlenku. To byly nebezpečné sny. Co to s ní udělal?

V téhle pozici nemohla dělat nic víc než olizovat a sát konec penisu, ale věnovala tomu plnou pozornost a lásku. Zbožňovala ten orgán ve svých ústech. Sloužila jemu a jeho potřebám, jeho touhám, jeho žádostem a děkovala mu za to, že dnešní noci chce právě ji.

Malcolm měl jednu ruku na penisu, vedl jej dovnitř a ven z její pusy, a druhou se držel čela postele. Milovala zvuk jeho přerývaného dechu. Zněl, jako kdyby už neměl daleko k bodu zlomu. Dychtila po jeho semenu, chtěla ho v sobě – v jakémkoliv otvoru. Ale nepřestával šukat její pusu, oddaloval vyvrcholení a s potěšením mučil sebe i ji.

Mona sála, jak hluboko jen mohla, ústy tahala za penis a Malcolm sténal v naprosté extázi.

„Sakra…,“ vydechl a Mona by se bývala zasmála, kdyby její ústa neměla jinou práci.

Malcolm jí pomalu vysunul penis z úst a posunul se dolů, až jí seděl obkročmo na bocích.

„Ty hříšnice,“ řekl. „Skoro jsem ti postříkal celý obličej.“

„To ne,“ reagovala. „Jen to ne.“

„Vás moderní holky jen tak něco nešokuje.“

„O tohle se snažíš?“ zeptala se. „Šokovat mě?“

„Zabírá to?“

„Udělal jsi ze mě kurvu a podařilo se ti, že se mi to líbí. Považuj mě za naprosto šokovanou.“

Uchechtl se a byl to hrozivý zvuk šíleného vědce. „Jestli si myslíš, že jsi teď v šoku… Tak počkej, až s tebou skončím.“

Neřekla na to nic, protože vůbec nechtěla, aby s ní skončil.

Malcolm sklonil hlavu k jejímu pravému prsu a zlehka sál. Zavřela oči, zaklonila hlavu a užívala si rozkoše jeho úst, tahání a škubání za bradavku. Vysílalo to vlny tepla a slasti hrudí a břichem, vnitřní svaly se jí znovu a znovu svíraly. Zdálo se, že nespěchá, aby se jí zmocnil, a tak tam dál bezmocně ležela a mohla si jeho počínání jen pasivně užívat. Přesunul ústa na druhou bradavku. Ztvrdla, když ji sál. Bolest ze šrámů se utišila. Dříve na ni přímo křičela, ale nyní jí jen šeptala jako připomínka, že tam jsou. Skrze svá zranění si intenzivně uvědomovala svoje tělo. Kdykoliv se Malcolm dotkl jednoho ze šrámů nebo modřin, úmyslně nebo náhodou, připomněla si polibek jeho biče, ta slova, která ji roztavila a přetvořila do nové podoby. Vybavila si jeho dva dary, bolest a něžnost, a milovala jej kvůli nim oběma.

Bez slůvka varování se Malcolm posunul níž a pronikl do ní každým centimetrem svého penisu. Slyšela se, jak vydala dlouhý, tichý sten, když ji naplnil až do těch nejvnitřnějších částí. Nadzvedl se, vzal do rukou její prsa a šukal ji hlubokým přirážením. Nemohla pohnout nohama ani rukama, pouze boky, které zvedala, aby mu šla při přirážení vstříc. Slyšela vlhké zvuky jejich souložení a to ji vzrušovalo ještě víc. Zdálo se, že se Malcolm uvnitř jejího těla ztrácí. Jak ji šukal, pevně jí svíral prsa, hlavu měl zvrácenou dozadu, rozevřené rty, zavřené oči. Nyní pro ni byl bohem – bohem sexu a hříchu. Kdyby ji mohl šukat navěky, nechala by ho. O pekle, kde se trestají hříchy chtíče, se říká, že prokletí chlípníci jeden druhého rozervou svojí touhou, a ty rozervané a krvácející kusy stejně nacházejí způsoby, jak se dát dohromady a souložit spolu. Napadlo ji, co to je za peklo! Ti teologové nikdy nepoznali Malcolma.

Popadlo ji šílenství, sevřelo ji kolem boků a pasu. Potřebovala uvolnění a šílela, že ho nedosáhla. Začala hýbat boky rychleji, zvedala je a zvedala.

„Pomalu, lásko,“ řekl Malcolm, ale už bylo příliš pozdě. Nevnímala ho. Rozdivočelá, vyhazovala pod ním, jak jen mohla, s kotníky i zápěstími přivázanými k posteli. Vyhazovala a svíjela se a prosila. Ale Malcolm se držel zpátky, šukal ji se sebekázní, jako kdyby při těch sto ranách jezdeckým bičem už dost nevytrpěla. Zřejmě nikoliv.

Tohle bylo pro oba to nejhorší mučení. Musela se udělat. Musela. Žádná otázka, žádná naděje, žádná kapitulace. Potřebovala, aby do ní vrazil svůj penis tisíckrát, ale nedal se přesvědčit. Naopak její trápení ještě zhoršil, když se jí znovu pustil do bradavek. Štípl do jedné, pak do druhé a stále dokola. Dopřával jí něžnou předehru, přičemž její přirození potřebovalo brutální přirážení.

„Nezapomínáš na něco?“ zeptal se. Znovu ten úsměv, ten ďábelský úšklebek.

Zapomněla počítat.

Sto ran. Sto ran. Zapomněla, že měla počítat jeho přirážení, stejně jako počítala ty rány bičem.

„Sto,“ řekla, když do ní příště přirazil.

„Teď sis vzpomněla,“ řekl se stejným úsměvem.

Znovu přirazil, silněji, a Mona se uvnitř bolestivě sevřela.

„Devadesát devět.“

Malcolm pumpoval svými boky. Bylo to divoké a ostré přirážení, trestající i příjemné. Jen stěží poznávala svůj hlas, když počítala. Devadesát osm, devadesát sedm…

„Mimochodem, miláčku, když se uděláš před stovkou, poznáš moji jinou stránku, která se ti nebude moc líbit.“

Devadesát jedna. Devadesát.

Počítání jí oddalovalo vyvrcholení. Nemohla dělat obojí zároveň. Tlak narůstal. Zadní svaly po celé délce stehen byly tak napnuté, že měla pocit, že každou chvílí musí prasknout. A přesto zvedala boky při každém jeho přiražení, nejenže jeho penis přijímala, ale lapala po něm svým přirozením, brala si ho, stejně jako si bral on ji.

Osmdesát jedna. Osmdesát.

Aby to ještě zhoršil, Malcolm jí nepřestával třít prsa a štípat do bradavek pokaždé, když řekla další číslo. Prsa měla od jeho pozorností už tak nateklá, že se zdála být dvakrát tak velká.

Sedmdesát jedna. Sedmdesát.

Dala by cokoliv za to, aby měla volné kotníky a mohla hýbat nohama. Chtěla je pro něj víc roztáhnout, aby mohl přirážet až k žaludku. Při pouhé myšlence na to se jí svíraly vnitřní svaly.

Šedesát jedna. Šedesát.

Od namáhavého dýchání ji bolelo v krku. Ještě stále cítila v ústech chuť jeho spermatu.

Padesát jedna. Padesát.

Mona tahala za pouta, která jí pevně držela zápěstí k posteli, cokoliv, co by zmírnilo aspoň trochu z toho nesnesitelného napětí v těle. Ale nic nepomáhalo, nebylo to k vydržení.

Čtyřicet jedna. Čtyřicet.

Malcolm ji nyní šukal ještě tvrději. Věděla, že už se zoufale chce udělat stejně jako ona. Prsa jí poskakovala, jak jí pumpoval do kundy.

Třicet jedna. Třicet.

Lehce ji plácal přes prsa a znovu oživil bolest z bičování. Počítání na moment přerušil zvuk, zčásti výkřik a zčásti vzlyk.

Dvacet jedna. Dvacet.

Už to nemohla dál vydržet. Bylo to na ni příliš. Točila se jí hlava a neviděla nic, i když měla otevřené oči. V přirození jí škubalo a stěží dokázala promluvit nebo dýchat nebo se pohnout.

Jedenáct. Deset.

Konečně přirážel tak, jak potřebovala. Naplno. Měkká látka jeho košile se jí třela o bradavky. Ztopořený úd jí třel bolestivě zduřelý klitoris. Čísla už nevyslovovala, vzdychala je. Postel se pod nimi otřásala, Malcolma měla všude, cucal ji, lízal, kousal a šukal ji a šukal a šukal.

Dvě.

Jedna.

Protrhla se v ní hráz. S výkřikem, který určitě slyšel někdo venku na ulici, se konečně udělala, paty zaražené do matrace, boky nad postelí, a přirození se jí divoce svíralo všude kolem Malcolmova penisu. Udělal se do ní, výtrysky semena jí glazovaly vnitřní stěny. Celé tělo se jí zmítalo v křečích, jak ji přemohly návaly vyvrcholení. Trvalo to celou věčnost a ještě déle než věčnost…

Pak to skončilo.

Malcolm ležel na ní, moc se nehýbal, i když v sobě cítila poslední výstřiky tekutiny. Byla úplně vyřízená. Ještě nikdy se takhle vyčerpaně necítila. Vysál z ní všechno. Nezbylo nic – žádná mysl, žádná vůle, žádná energie.

„Stačilo ti to?“ zeptal se Malcolm, líbal jí ucho, krk.

Při smyslném tónu jeho hlasu, polibcích a kousnutí do ucha se jí přirození znovu probudilo k životu.

„Ne,“ odpověděla.

„Víc?“

„Víc,“ prosila. „Víc a víc a víc.“ Začal se opět hýbat, opět ji šukat, opět ji plnit a při každém přiražení to slovo opakovala. Bylo to to jediné, co chtěla. Její jediná potřeba.

Víc.

A víc bylo přesně to, co jí dal.

7. Dora a Minotaurus

…

Trvalo skoro celý měsíc, než se jí zhojily šrámy. Monu napadlo, zda si Malcolm tu noc s bičem schválně naplánoval tak, aby se hodila k nastávajícímu chladnému počasí. Ať už to bylo jakkoliv, za studený vzduch byla vděčná. Měla důvod dobře zakrýt stopy po biči a stovce jeho polibků.

Ve dnech po té noci si jen stěží dokázala vybavovat ty události, aniž se roztřásla. Musela se schovat v kanceláři, dokud se znovu nedala dohromady. Jak to dokázal? Jak ji tak rychle přiměl, aby toužila po bolesti? A žádala ho o svolení, zda jej může milovat? Co ji posedlo, že se ptala na jeho děti?

Posedl ji. To bylo ono. Měla pocit, že se jí nějakým způsobem dostal do duše, do mysli, a ovládal její tělo i mozek. Myšlenky na něj jí nedávaly v noci spát – někdy studem plakala, častěji hořela touhou. Neminul ani jeden den, aby se jednou nebo dvakrát neudělala. Jednou čtyřikrát, když se upnula na konkrétní vzpomínku. Na své rty na jeho botách, na ty zlaté cvoky, jak jej na kolenou uctívala, nabízela mu své otvory jako obětní dar, který přijímal krutým švihnutím svého biče. Se žádným mužem nikdy nepocítila tolik jako s Malcolmem. Bolest nevyřadila rozkoš – zdvojnásobila ji, ztrojnásobila. S ostatními milenci cítila rozkoš a smyslnost. S Malcolmem cítila rozkoš a smyslnost, ale také bolest a strach, lásku i nenávist. Byla to ta nejúčinnější alchymie. Prodala by se mu každou noc svého života za další ochutnání těch cvoků na botách.

Mona nevěděla, co má se sebou dělat, zatímco čekala na Malcolmův návrat. Pokoušela se soustředit na svoji práci. Malcolm jí jako platbu za poslední noc s bičem zanechal perokresbu od německoamerického karikaturisty Lyonela Feiningera. Líbila se jí natolik, že pokud nebude absolutně muset, tak ji na úhradu svých dluhů neprodá. Kresba znázorňovala dva duchy nesoucí své vlastní urny, zatímco ten pár hloupých duchů s vykulenýma očima pozorovala velká, hubená černá kočka.

Hrstka akcí v galerii sice nějaký příjem vynesla, ale dluh stále visel nad hlavou a každý den se zvyšoval o úroky. Přistupovala k němu tak, jako brala fantazie o Malcolmovi. Vyháněla je z hlavy, kdykoliv jí vyvstaly v mysli.

A přesto… Přesto na něj myslela.

Mona chtěla věřit, že k ní Malcolm něco cítí. Že k ní cítí něco víc než jen chtíč či touhu. Nikdy ji neopustil dřív, než usnula, a často usínala s jeho penisem uvnitř, jeho vášeň pro její tělo byla mnohem větší než její výdrž. Tu noc s bičem se ho ptala, proč k ní chodí tak nepravidelně, a odpověděl, že jejich schůzky jsou náročné a nějaký čas mu trvá, než se zotaví. Nechtěla tomu věřit. Aby byl muž s jeho libidem po jedné noci sexu vyřízený na měsíc nebo dva? Nemožné. Ne, musí mít manželku, která na něj čeká v Anglii. Sebrala odvahu a zeptala se ho na jeho děti, ale neodvážila se zmínit manželku. Ale pokud jsou jeho děti už dospělé, jak řekl, proč by nemohl svoji ženu opustit? Pokud vůbec nějakou manželku má. Byla zdrojem všech jeho peněz? Proto s ní zůstává? Nebo je rozvedený a do Anglie ho na celé týdny táhne něco jiného? Vnoučata? Odhadovala, že je mu čtyřicet. Kdyby byl starší – třeba čtyřicet pět – nebylo by vůbec nelogické, aby měl vnouče nebo dvě, pokud se ženil někdy kolem dvacítky a jeho děti také. Neměla by o takových věcech přemýšlet, o jeho soukromém životě, o tom, co dělá, když není s ní. Mohla by se zbláznit, kdyby se tímhle směrem ubíraly její myšlenky. Mozek jí připadal jako koník v kolotoči, stále se hýbal, ale nikam se nedostal.

Říjen přešel v listopad, oranžové a červené listy se změnily na hnědé a pak padaly na chodník, kde učinily svou konečnou transformaci ve špinavou černou. Svěží vzduch se proměnil na studený. Bude to její první sváteční období bez matky. Mona měla přátele, ale moc se s nimi nevídala od doby, kdy se v jejím životě objevil Malcolm. Odvolávala večeře a kina, vymlouvala se na chudobu a vyčerpání. Nechtěla, aby se jí přátelé vyptávali, co se děje. Ve slabé chvilce by jim to mohla říct a od seznámení s Malcolmem neměla nic než slabé chvilky. Pokusila se vžít do kůže svých přátel. Co by řekla její spolubydlící ze školy, kdyby jí prozdradila, že prodala svoje tělo nějakému muži – muži bez příjmení, muži, který nepoužívá kondom, muži, který se nerozpakuje přímo před ní šukat jiné ženy nebo přivést na jejich schůzky další muže, kteří ji osahávají a strkají do ní prsty? Ne, Mona nemohla nikomu nic říct. Mohli by se jí to snažit rozmlouvat – a to by bylo to poslední, o co by stála. Mohla se buď vídat s Malcolmem, nebo být rozumná. A na Malcolma byl mnohem lepší pohled než na něco tak nudného, jako je nějaký rozum.

Listopad přešel v prosinec.

Monino tělo se celé zhojilo, po bičování nezbylo ani památky. Styděla se, jak moc jí ty šrámy chybí, když jsou teď pryč. Začala spát v zadní místnosti galerie. Nejprve tam spala jednu noc v týdnu. Potom dvě. Nyní už tam spala skoro každou noc s Tu-Tu na polštáři, kde by měl být Malcolm. Vstávala brzy, šla se domů osprchovat a převléct a pak se vracela do galerie. Kdyby v Rudé měla koupelnu, zůstávala by tam pořád. V té mosazné posteli, i když v ní spala sama, se k Malcolmovi cítila blíž. I po vyprání a povlečení ložního prádla stále cítila slabou vůni cedru a kouře z doutníku, když si v noci lehla na polštář. Doufala, že ta jeho vůně nikdy nevyprchá. Veškeré myšlenky na prodej té postele zmizely. Dokud bude žít, tuhle postel, kterou sdílí s Malcolmem, si ponechá. Chtěla v ní počít dítě, jeho dítě. Koneckonců to bylo to, co udělala její matka – vyspala se s cizím mužem, s nímž se seznámila na nějakém večírku, za jediným účelem mít vlastní dítě. Možná by na to přistoupil, pokud by mu slíbila, že ho nebude nikdy obtěžovat ohledně peněz nebo nějaké podpory. Matka by určitě chtěla, aby to Mona tak udělala. Možná kdyby se Mona utvrdila, že to skutečně chce, přestala by užívat antikoncepci. Jenže se blížily Vánoce. Bylo to období, kdy si nejvíc přála vědět, kdo je její otec a kde asi je. Bez matky neměla vůbec žádnou rodinu, s níž by svátky prožila. Nebyla si jistá, zda by to mohla svému dítěti udělat. Ten sen bude muset zůstat snem. Stejně by neměla peníze na to, aby dítě vychovávala sama. Přiznej si, řekla si v duchu, chceš, aby tě miloval.

Přiznala to, ale jenom sobě.

Týden před Vánoci zazvonil večer po zavírací době v galerii telefon. Zvedla jej a potěšilo ji, že na druhé straně slyší Sebastianův hlas.

„Jak se máte?“ zeptal se. „Nemáte pro mě na ukázku nějaké další Degasovy skici?“

„Bohužel ne,“ odpověděla se smíchem. „Kdybych měla, byl byste první, komu bych zavolala.“

„Tenhle měsíc probíhá Degasova výstava. Viděla jste ji?“

„Ne, neviděla. Stojí za to?“

„Jak se mě můžete vůbec ptát? Šel bych na Degasovu výstavu bez vody přes celou poušť – a tahle je taxíkem jen kousek od centra. Pojeďte se mnou. Povyprávím vám všechna mistrova tajemství. A uvidíte konečný výsledek té skici, co máte. Je tam taky vystavený. Nebudete toho litovat.“

„Kde jsem to jen dřív slyšela?“

Jasně, od Malcolma.

Mona toužila po společnosti a souhlasila, že se uvidí na výstavě. Ale jen uvidí. Nechtěla, aby si myslel, že je to rande, i když to rande tak nějak bylo. Až moc se motala v tom čemsi, co se týkalo Malcolma, aby se romanticky zaplétala s někým jiným. Ale Sebastian byl každopádně velice hezký se svými vlnitými tmavými vlasy, světle hnědou pletí a zářivýma očima. A o Degasovi věděl všechno, co se dalo vědět – jeho umění, jeho život. Sebastianovo nadšení bylo nakažlivé. Bude muset zjistit, zda by pro Rudou nezískala celou výstavu Degasových skic. Když byl čas se rozloučit, políbila Sebastiana na rty – rychlý, malý polibek, ale i tak víc, než měla v úmyslu. Když ji posadil do taxíku, jímž odjížděla domů, uvědomila si, že si celé dvě hodiny nevzpomněla na Malcolma. Malé vítězství, ale takové, které ve studenou, šedivou sobotu uprostřed osamělého prosince zoufale potřebovala.

Jako obvykle šla místo do svého bytu do galerie. Předstírala, že tam jde pouze proto, aby zkontrolovala žrádlo a vodu pro Tu-Tu, ale věděla, že chce pracovat tak dlouho, aby si mohla znovu ospravedlnit další noc v mosazné posteli v zadní místnosti. Když vešla do kanceláře, našla na svém psacím stole knihu a číši s červeným vínem.

Malcolm se vrátil.

Mona jen stěží popadala dech, když přešla ke stolu a sedla si na starou otáčecí židli, která už nutně potřebovala promazat. Nejdřív se podívala na víno. O nožku číše byla opřená bílá kartička. Na ní byla výrazným rukopisem napsaná dvě slova.

Vypij mě.

Pokud chce, aby víno vypila, znamená to, že má v úmyslu ji dnes v noci mít. Prolétlo jí hlavou, zda ji sledoval a viděl ji se Sebastianem. Proto ji chce dnes v noci? Obvykle ji upozorňoval den předem. Ale jestli chce, aby to teď vypila…

A proč víno? Po jedné sklence by se neopila. Maximálně by se uvolnila. Ale za jakým účelem, pro jaký plán? Minule ji zbičoval jezdeckým bičem docela bez přípravy. Nepřestávala dumat, proč chce, aby to víno vypila. Bianko šek, připomněla si. Dala mu bianko šek. Pokud se má trochu napít před něčím, co pro ni naplánoval, pak to udělá.

Opatrně upíjela. Bylo jiné než červené, které dřív pila, ale jakmile objevila jeho jemnou sladkou chuť, pila víc a rychleji. Na prázdný žaludek jí víno rychle stouplo do hlavy. Ale i když červené víno má tlumivé účinky, nijak nezklidnilo zmatek v jejím srdci nebo bouři v krvi.

Obrátila pozornost ke knize. Útlý modrý svazek, na jehož hřbetě stálo „Picasso“. Takže dnešní noc by měla být nějakým způsobem surrealistická? Zrak se jí už začínal z červeného vína mlžit. Bylo silné a delikátní. Nemohla se jej nabažit. Vypila každou kapku, než prázdnou číši postavila zpátky na stůl, a pak otevřela knihu na stránce založené jejím červeným sametovým obojkem.

Mona zamrkala, když ten obraz spatřila. Pak se rozhihňala. Proboha, Malcolme! Obraz se nazýval Dora a Minotaurus. Byl velký, s jasnými barvami. Nahá žena leží na zádech a obkročmo na ní sedí Minotaurus – tvor s býčí hlavou a mužským tělem. Podle knihy byla Dora Maarová Picassovou múzou a milenkou. A on často maloval Minotaura jako symbol sebe samého. Podle toho, jak znala Picassovu osobnost a libido, vybral si své vtělení dobře.

Takže se bude opět hrát nějaké divadlo? Představovala si Malcolma v kožené masce, s rohy na hlavě a s býčíma velkýma šikmýma očima. K popukání. Ale vůbec by se nedivila. Vybavila si tu roli Satyra, kterou tak dobře zahrál, ty chlupaté kamaše, jež vypadaly tak skutečně a pěkně hřály, ty jeho špičaté uši. No, rozhodně bude spolupracovat. Pokud jde o Malcolma, udělá pro něj cokoliv. Když vstala od stolu, trochu se zapotácela. Malcolm na ni už určitě čeká v zadní místnosti.

Při cestě ke dveřím se jí vybavila další vzpomínka. Neřekl Malcolm něco v tom smyslu, že jej bude příště nenávidět? Ano, řekl. Tu noc s polibky jezdeckým bičem jí dal svolení jej milovat, protože až se sejdou příště, bude ho nenávidět. To ovšem bylo absurdní, naprosto absurdní. Nedokázala by jej nenávidět. Další psychologická hra. Začínaly se jí líbit.

Mona pomalu otevřela dveře do zadní místnosti. Uvnitř byla tma. Úplná tma. Slunce zapadlo a střešním oknem nepronikalo žádné světlo. Vůbec žádné světlo. Divné. Trochu světla by mělo do místnosti pronikat od pouličního osvětlení a měsíce. Ale nepronikalo, v místnosti byla černočerná tma. Zavřela za sebou dveře a opřela se o ně zády, v té tmě se bála udělat další krok, aby nezakopla a neupadla.

„Malcolme?“

Neozval se.

Ještě něco tu bylo divné. Obvykle byl v místnosti cítit jen prach, staré knihy, stará barva. Po noci s Malcolmem tam byl cítit doutníkový kouř a sex. Teď ale cítila, jako kdyby tam bylo nějaké zvíře. Velké zvíře. Může to být tím vínem? Ucítila závan, teplý jako mořský vánek. Pokrčila nos. Znovu ucítila ten pach. Jakési zvířecí pižmo. Ten pach jí dráždil nos. Nepatřil tam. Sáhla za sebe po klice u dveří a nahmatala na ní přivázaný provázek. Osahávala jej prsty a zjistila, že se táhne dovnitř místnosti. Nyní pochopila tu tmu – měla jít po provázku, kam ji dovede. O tom labyrintu existoval starý mýtus, nit, která vedla dívku… Kdo sakra byla ta dívka? Ariadna? Už byla ze školy dlouho pryč, aby si byla jistá. Ale věděla, že ten provázek ji má provést labyrintem. Nadechla se a s provázkem v ruce vykročila dopředu. Malcolm se na tyhle schůzky určitě důkladně připravoval. Není divu, že mezi nimi mohly uběhnout i dva měsíce. Na přípravu těch scén by tak dlouho potřeboval kdokoliv. Třeba studoval divadlo na univerzitě.

Trochu opile se při té myšlence zahihňala. Ne, nesmí se smát. Asi by ranila Malcolmovy city, kdyby se téhle produkci smála. Musí zůstat vážná. Držela se provázku a vytušila, že jde do prostředka místnosti. Na každé straně cítila stěny. Malcolm sestavil na dnešní noc celou scénu. Potěšilo ji, že si s tím dal takovou práci, když by se s ním klidně sešla v nějakém ošumělém motelu, kdyby ji o to požádal. Samozřejmě si s tím tu práci dal, aby potěšil sebe, ne ji, ale nemohla popřít, že se jí líbí, že jejich schůzky bere tak vážně.

Před sebou zahlédla záblesk světla – bylo červené a blikalo. Provázek ji vedl do zatáčky a tam na podlaze uprostřed prázdné chodby uviděla zapálenou tlustou bílou svíčku. Vzala svíčku ve svícnu a zvedla ji nahoru. Ta osvítila jen několik centimetrů kolem ní a kromě bílého provázku, který držela, neviděla před sebou vůbec nic. Stěny na každé straně byly úzké. Vypadaly a i na dotek jí připadaly jako kamenné. To však bylo silně nepravděpodobné. Netrvalo by dlouho postavit bludiště z velkých desek překližky, ale z kamene by to trvalo celé týdny. Byl to buď velice schopný scénograf, nebo byla zdrogovaná.

Vzhledem k tomu, jak se cítila lehká, jak se jí podlamovala kolena a byla slabá, přiklonila se k tomu druhému. Malcolm jí dal do vína nějakou drogu nebo něco, co ji učinilo velice přístupnou síle sugesce a zároveň způsobilo, že jí byl vliv drog úplně ukradený.

Ale zítra na něj bude pěkně naštvaná.

Nyní však šla, kam ji vedl provázek. Na konci téhle chodby byl další koridor. Provázek ukazoval, že má jít vpravo, ale zvědavost jí velela podívat se vlevo. Otočila hlavu a na konci té chodby spatřila pohyb obrovského stínu. Zalapala po dechu, uskočila zpátky a málem upustila svíčku.

Stín zmizel v temnotě. Zdál se být příliš vysoký, příliš široký na to, aby to byl člověk. Byl to Minotaurus?

Ne. To nebylo možné. Připomněla si, že tvary se deformují, když se ocitnou ve stínu. To jí způsobily ty drogy. Určitě to nic nebylo. I zrak ji šálí.

Mona se ohlédla zpátky a přimhouřila oči. Nic. Neviděla nic. Ale něco zaslechla.

Zavrčení.

Hluboké, slabé zvířecí zavrčení, jako kdyby tam někde byl nějaký velký pes nebo vlk.

„Malcolme?“ zavolala znovu. Cítila se bezpečněji, když vyslovila jeho jméno.

Neozval se, nedostala vůbec žádnou odpověď.

Ale stejně by se neozval. Ne, dokud by hra neskončila.

Zlobila se na sebe, že podlehla strachu. Tohle nebylo nic víc než strašidelný dům při Halloweenu. To je celé. Sestavil natřené překližkové bludiště ve velké zadní místnosti, když byla na výstavě Degase. Zadělal střešní okno. Uvázal provázek na kliku u dveří, a až najde cestu na konec, bude tam Malcolm, nahý na posteli, s pitomou býčí maskou. Hodí ji na postel, pravděpodobně na všechny čtyři, a pak na ni skočí zezadu jako býk na krávu. To je celé. Není důvod, aby se tolik bála. Svou přehnanou reakci přičítala vínu – a čemusi, co do něj Malcolm dal.

Znovu opatrně vykročila kupředu. Plamen svíčky posílal všude tancující stíny a ty vůbec nepomáhaly, aby si vyčistila hlavu nebo lépe viděla. Soustředila se na bílý provázek v ruce. Ten byl jako její záchranné lano. Dovede ji k Malcolmovi nebo zpátky ven z bludiště. Nic zlého se nestane, dokud bude mít v rukou tuhle svíčku a hedvábný provázek.

Došla na roh a zabočila. Na rozcestí, kde se spojovala jedna chodba s druhou, spatřila nějakou zakuklenou postavu v kutně. Mona vykřikla a vrhla se na stěnu. Postava zmizela. Neviděla, odkud se tam vzala ani kam zmizela, ale určitě byla pryč. Měla dojem, že ten oděv byl rudý.

Chodbami se nesla vzdálená hudba.

Nebyla to ta živá flétnová hudba nymf a Satyra. Slyšela slabé dunění bubnů. Chorál. Nezachytila žádná slova z toho zpěvu, ale hlasy zněly jako ženské. Byla si jistá, že ta postava v rudém plášti byl muž. Viděla ho sice jen na okamžik, ale jeho rozměry zaplnily každý centimetr chodby. Ramena to mělo dvakrát tak široká jako ta její a tyčilo se to hodně do výšky. Něco jí říkalo, že ji to nevidělo.

„To“.

Minotaurus.

Uklidni se, řekla si v duchu. Ta postava nebylo žádné „to“. Ten „Minotaurus“ byl buď Malcolm v nějakém kostýmu, nebo jeden z jeho mnoha pomocníků. Vypadalo to, že na ta svoje erotická dobrodružství má houf spoluhráčů. Kterýkoliv z nich si mohl navléknout plášť, aby ji vylekal. To je celé.

Udělala podle provázku několik dalších kroků a hudba hrála hlasitěji. Blížila se ke konci. Provázek ji provedl dalším záhybem v bludišti a tam znovu ucítila ten zvířecí pach. V nose jej cítila silně a divně příjemně. Pach jako drsná příroda, jak by mohl být cítit kůň po dlouhé prašné jízdě.

Přes všechny své zlé předtuchy Mona nemohla zapřít, že je rozrušená, dokonce trochu vzrušená. Někde v tomhle bludišti je Malcolm a chce, aby jej našla. Brzy už bude v bezpečí jeho náručí, bude mít jeho penis zasunutý v sobě – přesně tam, kam patří. Jakmile ho najde, bude v pohodě. Koneckonců je to jenom hra. Jenom hra na kočku a myš. Ona je samozřejmě ta myš. Musí být připravená na Malcolmův dráp.

Mona krok za krokem procházela bludištěm. Logicky věděla, že ušla nanejvýš něco přes deset metrů. Přesto jí to připadalo jako celý kilometr se všemi těmi zákruty a zatáčkami, celou tou temnotou a bizarností toho všeho. Hudba stále sílila – pokud se tenhle divný atonální zpěv vůbec mohl nazývat hudbou. Malcolm ji použil, aby Monu vystrašil. Odmítala, aby to na ni takhle fungovalo. Nebyla dítě, aby ji děsily nějaké kostýmy a světelné efekty.

Monu zničehonic něco napadlo, myšlenka a otázka. Měla tohle matka na mysli, když Moně řekla, aby udělala pro záchranu galerie cokoliv?

Pravděpodobně ne.

Mona šla dál. Chodbou se prohnal průvan a sfoukl svíčku. Nejprve ji to vylekalo, ale na konci chodby našla další zdroj světla.

Postavila svíčku na podlahu a pokračovala k blikajícímu červenému světlu tančícímu na stěně. Na konci té chodby se stočila doprava a ocitla se u ústí jeskyně. Asi deset kroků před ní hořel uprostřed kulatého kamenného ohniště oheň. Kolem něj spatřila víc postav v pláštích a za nimi obrovský balvan, široký jako automobil, vysoký jako muž. Moně se znovu zatočila hlava a začaly jí slzet oči. Co jí sakra Malcolm do toho pití dal? Nějaký halucinogen? Omámená tím zpěvem, ohněm a drogou v krvi, Mona vykročila pryč od ústí jeskyně. Skloněné hlavy postav v pláštích se zvedly. Viděla, že jsou to ženy a přes oči a spánky jsou natřené černými sazemi, což se podobalo maskám banditů. Chtěla křičet, ale všechno najednou zčernalo.

Když přišla k sobě, ležela na zemi u ohně. Ta zem jí připadala skutečná, jako teplá a opravdová zem, ne tvrdá prkenná podlaha v zadní místnosti. Racionální část mozku neovlivněná drogou napovídala, že ji v bezvědomí někam přenesli. To není její zadní místnost. Musí být někde jinde. Omdlela – pravděpodobně vlivem drog – a odvezli ji do lesa, kde měla scéna pokračovat. Nad hlavou viděla svítící hvězdy. Kolem dokola stromy, velké a staré. Snad duby? A cítila trávu, bohatou tmavou zem, čerstvý vzduch.

Ale to také nedávalo smysl. Bylo jí teplo, skoro horko. Předtím si na výstavu musela obléknout kabát kvůli chladnému zimnímu počasí.

Skupina žen v pláštích se tiše pohnula, když Mona otevřela oči. Podívaly se na sebe a pokývaly hlavami. Mona jich napočítala šest, všechny byly za svým pomalováním a kapucemi neurčitého věku. Zdálo se, že v této pantomimě hrají roli starobylých řeckých kněžek – měly olivovou pleť a černé copy přehozené přes ramena. Naráz se po ní všechny natáhly, zvedly ji ze země a postavily na nohy. Vytáhly jí sponky z vlasů a v rudých vlnách jí je rozpustily na ramena. Prsty hledaly a našly knoflíky na její černé halence, zip na červené sukni, háčky k punčochám, které si oblékla na Degasovu výstavu pro případ, že by změnila názor ohledně spaní se Sebastianem. Zdálo se, že se jim ji podařilo svléknout donaha, aniž by se dotkly její kůže. Mona předpokládala, že dnes v noci bude nahá, tak se nebránila. Když skončily, Mona stála uprostřed nich se sklopenýma očima. Bylo to tak skutečné, cítila to tak opravdově. Palcem u nohy zkusila hrábnout do země a ta se rozhrnula jako kyprá půda, ne hlína poházená po podlaze. Někam ji převezli – muselo to tak být. Ne? V dálce zaslechla houkání sovy. Zvukový efekt, halucinace… Nebo něco jiného?

Jedna z žen vypadala jako vůdkyně. Byla z nich nejstarší. Od záře z ohně Mona viděla, že její ruce byly ruce starší ženy. Velekněžka? Ať již byla kýmkoliv, držela v ruce kamenný nůž. Ve světle se rudě zableskl a Mona se při pohledu na něj otřásla. Ustoupila zpátky a od něj, ale žena v plášti stojící za ní ji popadla a držela na místě, paže jí svírala za zády. Žena zvedla ruce. Levou měla prázdnou, ale v pravé měla nad hlavou ten kamenný nůž. Bez meškání se jím píchla doprostřed dlaně levé ruky. Z rány začala vytékat krev. Nůž zmizel v záhybech pláště a velekněžka přistoupila k Moně. Jemně se dotkla rány na své dlani, rudé prsty zvedla k Moninu obličeji a nanesla krev přes její oční víčka a spánky, takže Mona měla stejné označení jako ty ženy, jen bylo rudé, a ne černé.

Mona znovu omdlela – nevěděla, zda šokem z krve, nebo z drogy. Když se opět probrala z krátkých mdlob, ženy ji táhly k velkému balvanu. Jedna jeho strana byla oblá a hladká, jako kdyby voda omývala jeho hrubé okraje tisíce let. Do stran balvanu byly hluboko zaražené železné bodce a z nich visely železné řetězy. Ženy přizvedly Monu kousek nad zem. Přitiskly ji zády k balvanu a držely ji za paže a nohy. Velekněžka ji připoutala za zápěstí řetězy a další řetěz jí přetáhla přes břicho. Volné nechala jen nohy. Ženy v pláštích ji všechny najednou pustily a postavily se před ni do řady. I bez jejich rukou Mona zůstala na místě, řetězy ji pevně poutaly k balvanu. Odpor nebyl k ničemu, jen si odírala záda o balvan. Vzhledem k jeho nepravidelnému tvaru se její tělo zkroutilo do obscénního oblouku, kdy měla prsa zvednutá do výšky a boky vystrčené dopředu.

Všechny ženy se najednou pohnuly. Rozdělily se v prostředku a odhalily za sebou postavu v rudém plášti, postavu, kterou spatřila v bludišti.

Tyčila se nad ženami o několik desítek centimetrů, takže z nich dělala úplné trpaslíky. Mona neviděla obličej skrytý v záhybech pláště, ale věděla, že na ni zírá. Chtěla křičet, ale zradil ji hlas. Cítila, že každým okamžikem opět omdlí. Doufala, že tentokrát se probere až ráno.

Ale neomdlela. Postava vykročila vpřed a Mona nyní slyšela její zvířecí dýchání. Nebyl to vlk ani medvěd nebo pes, ale určitě to bylo něco velkého a smrtelně nebezpečného. Bála se toho. Mohla si stokrát dokola opakovat, že má smysly zastřené drogou ve víně. Nic ji nemohlo přesvědčit, aby se nebála tohoto netvora – Minotaura.

Ženy začaly opět zpívat. Žádná latina. Možná řečtina? Nějaký mnohem starší jazyk?

Minotaurus přistoupil blíž. Tohle přece nemůže být Malcolm! Malcolm sice je vysoký, ale zdaleka ne takhle obrovský. Žádný člověk není takhle vysoký, takhle široký, takhle mohutný.

Přistoupil k ní ještě blíž – tak blízko, že z něj cítila vyzařovat horko. Na tom balvanu se třásla a chvěla. Natáhl z rudého pláště ruku – lidskou ruku, díkybohu. Byla obrovská, tahle ruka, svalnatá a žilnatá jako Malcolmova, ale mnohem větší. Ta ruka se něžně dotkla jejího obličeje, tak něžně. Pohladila její chvějící se rty a setřela jí slzy z tváře. Vypadalo to, že Minotaurus se ji snaží utišit a uklidnit. On – už ne „to“, protože to byl muž, bez ohledu na to, jak deformovaný – jí hladil vlasy, čelisti, uši. Už jí tolik nebušilo srdce. Zamrkala. Co jí to dělá? Hypnotizuje ji? Cítila se klidnější, než vůbec kdy v životě byla. Bylo to jako trans, jako lucidní snění. Tělo se jí na balvanu uvolnilo, jako kdyby to byla ta nejměkčí postel, a nikoliv nejtvrdší kámen. Muž v rudém plášti natáhl druhou ruku. Vsunul ji za ni, držel jí hlavu ve své obrovské dlani, aby ji chránil od tvrdého, nemilosrdného kamene, k němuž byla připoutána.

„Malcolme?“ zašeptala a doufala, že bude nějakým způsobem reagovat, že jí dá najevo, že je to on, i když ta droga, kterou jí dal, jej proměnila v tuto zrcadlovou verzi ze strašidelného zámku, která byla o tolik větší než kterýkoliv normální muž. Přestože neřekl nic a neudělal nic, aby se odhalil, cítila, že je to Malcolm. Něco ve způsobu, jak se jeho prsty dotýkaly její tváře, jí prozradilo, že je to on. Už se nebála. Dnes večer hrají na lidskou oběť, on je netvorem a ona obětí. On je Minotaurem a ona Dorou. Je to jenom další hra.

Ten muž přistoupil tak blízko, že se jeho plášť otřel o její nahou kůži. Při tom doteku se zachvěla, měkké polechtání sametu na holých nohách, rozkošný pocit pro její nabuzené smysly. Když se postavil mezi její roztažená stehna, pátrala v kapuci pláště po nějaké známce jeho obličeje, avšak ta kápě a temnota jí zakrývaly jeho rysy. Nějakým způsobem byl ten skrytý obličej mnohem znepokojivější než ta kožená býčí maska, kterou si představovala.

Obrovská ruka, která se dotýkala jejího obličeje, se posunula na pravý prs. Minotaurus vzal do prstů bradavku, sevřel ji a pak za ni lehce zatahal. Ano, byl to Malcolm nebo nějaká jeho verze. Musel to být on. Takhle se jí dotýkal, majetnicky, bez varování nebo omluvy. Prs se zdál v jeho obrovské ruce, kterou jej svíral, tak malý. Byla vděčná za tu druhou ruku za hlavou, protože se v těch řetězech svíjela. Laskal její druhý prs, mačkal jej, osahával, škrábal po něm. To drsné zacházení ji vzrušovalo, i když to nechtěla. Natáhla nohu do záhybů jeho pláště a ucítila tvrdé mužské stehno. Zvedla druhou nohu a našla druhé stehno. Pod jeho pláštěm bylo teplo. Jeho kůže byla na dotek překvapivě horká a Mona v té chladné noci toužila po teple. Muž zamručel, když mu ovinula nohy kolem pasu, a obličej jí ovanul jeho horký dech. Ruka jí od prsu vklouzla mezi nohy. Pátral tam svými prsty, hledal vlhkost a našel. Vsunul do ní palec a ukazováček. Zasténala jako zvíře, když v otvoru do jejího těla roztáhl prsty a pak to opakoval hlouběji. Připravoval ji na svůj penis. Už ten orgán cítila, byl obrovský. Přitiskl se k jejímu stehnu, teplejší než zbytek jeho těla, odkapávala z něj tekutina a byl tvrdý jako ten balvan za ní. Strašně po něm toužila, přestože ji děsila jeho nepřirozená velikost.

Vytáhl z ní ruku a konec penisu přitiskl k vulvě. Byl příliš velký, aby se do ní vešel. Kdyby do ní pronikl, roztrhl by ji. Ucukla před ním, ale nebylo kam se schovat, kam utéct. Muž sklonil svoji zahalenou hlavu k její hrudi a jazykem přejel přes bradavku. Bylo to divné, ne jako Malcolmův jazyk nebo ústa. Bylo to podivně chladné, ale ne nepříjemné. Znovu a znovu jí olizoval bradavku a dlouhými tahy jazykem jí lízal celý prs. S každým tím pohybem a olíznutím se jeho masivní úd posunul hlouběji do jejího otvoru. Mona se hýbala v bocích, aby do sebe dostala ještě víc. Minotaurus znovu zavrčel, byl to nelidský zvuk, který by ji býval vyděsil, kdyby si tak neužívala slasti té penetrace. Hluboké vaginální svaly sténaly na protest proti jeho obrovskému orgánu, který ji rozpínal, roztahoval stěny a nořil se hlouběji do ní. Nohy měla kolem jeho pasu pevně zaklesnuté, prohnula se a pohybovala boky nahoru a dolů. Ta slast byla úžasná. Divoce si ji užívala. Napřímil se a přirazil do ní. Vykřikla, když ji zcela naplnil, víc než vůbec byla kdy naplněna. Nemohla to vydržet. Musela to ze sebe dostat. Výstřik jeho semene narazil na její děložní hrdlo a z té neskutečné síly a horka měla orgasmus. Znovu přirazil a kluzké semeno uvnitř usnadnilo průchod. Obrovský penis se v ní nyní mnohem snáz pohyboval, když ejakuloval. A přesto to vypadalo, že to divoké souložení teprve začalo.

Jeho přirážení bylo pomalé a rozvážné. Vysunul penis až na okraj a po centimetrech do ní pronikal. Byl u ní blízko, tak blízko, že mohla zvednout hlavu od balvanu a přitisknout mu ji na hruď, kdyby jen mohla nějak odhrnout záhyby toho pláště. Skupina žen stále zpívala, ale Mona je jen stěží vnímala. Muž neříkal vůbec nic. Kromě dýchání souložili v naprosté tichosti. Stehna měla vlhká a cítila, že po kameni pod jejími boky kape víc tekutiny. Míjely minuty. Pohyboval se v ní rychleji, ale ne tak rychle, aby ji přivedl k druhému vyvrcholení. Cítila, že něco narůstá, něco víc než její vlastní orgasmus. Zpěv byl hlasitější, jeho přirážení silnější a hlubší. I když byla připoutaná k balvanu, Mona cítila, jak se jí tělo vznáší, je beztížné, nepřipoutané. Ta ohromná ruka znovu našla její prsa a laskala je, tahala za ztvrdlé body a nemilosrdně je mačkala. Ta ruka byla perfektní ve všech směrech, až na tu bizarní velikost. Nedokázala se k ní přestat nahýbat. Zmítala se mezi touhou po jeho drsném laskání a potřebou uhýbat před tímto zahaleným stvořením, utéct od něj, ukrýt se. Ale kam mohla jít? I kdyby nebyla připoutaná řetězy k balvanu, penis v ní ji k němu připíchl, stejně jako kdyby měla v těle vražený železný kůl.

Minotaurus – ten muž, Malcolm, nebo cokoliv či kdokoliv to byl – jí zvedl zadek od balvanu a vsunul pod ni paži. Jejich bedra byla spolu pevně spojená. Naplnil ji další výstřik semene a opět měla orgasmus. Jen s Malcolmem byla schopná cítit, když se muž udělal do ní. Mělo by to už skončit. Žádný muž se nedokáže dvakrát udělat do ženy a pak ji dál šukat. To není přirozené. To není možné. Přesto dál přirážel do jejího otvoru. Přirození měla jako otevřenou ránu, tkáň byla mokrá, odřená a rozbolavělá.

Chtěla, aby to přestalo.

Chtěla, aby to nikdy neskončilo.

Vysunul jí ruku zpoza hlavy a popadl ji za stehno. Druhou rukou svíral druhé stehno. Strhl k sobě její boky, narazil ji na sebe a svůj penis vrazil do ní. Zpěv byl nyní ještě hlasitější, až už byla schopná vnímat jen to. Byl hlasitější než její dýchání, hlasitější než jeho, hlasitější než jejich souložení, hlasitější než její vlastní výkřiky, když ji šukal k závěrečnému vyvrcholení. Házela sebou na balvanu, stočila hlavu a přitiskla si ji na paži, křičela, když se vnitřní svaly roztahovaly, kroutily a přizpůsobovaly tomu nelidskému orgánu a jeho přirážení dovnitř.

Skončí to vůbec někdy? Ano, musí to skončit. Cítila blížící se konečné kataklyzma. Pokoušela se ten konec urychlit divokým kroužením svými boky a zahalený muž reagoval rychlejším přirážením. Bylo to prehistorické spojení těl. Z Mony nezbývalo nic – žádné jméno, minulost, život ve světě venku. Neexistoval žádný jiný svět. Existovalo spojení jejich těl, vlhkost, balvan za ní, plášť, který ji chránil, a nic jiného. Minotaurus penetroval každou část toho nenasytného otvoru. Blížilo se to. Cítila to. Blížilo se to. Už to bude. Blíží se to. Konečná křeč spojení. Blíží se to. Uzavření rány. Blíží se to. Oběť, která je svedla dohromady. Blíží se to. Blíží se to. Muž přirážel do jejích hlubin. Vzhlédla k noční obloze a spatřila, že všechny hvězdy zrudly.

Blíží se to.

Muž si stáhl kápi dozadu a Mona vykřikla.

„To jsem já, miláčku,“ řekl jí Malcolm do ucha. „To jsem jen já.“

Mona zjistila, že leží v posteli v zadní místnosti, Malcolm leží nahý na ní a pohybuje se v ní. Orgasmus jí projel úplně celým tělem, cítila jej i v kostech, děložní hrdlo se divoce svíralo, téměř bolestivě, i když znovu hrůzou vykřikla.

Minotaurus – postava v plášti, která byla i nebyla Malcolm – zmizela. Stejně tak i oheň, kněžky, zpěv i řetězy kolem jejích zápěstí a břicha a balvan za zády. Nezbylo vůbec nic, jen hořící svíčka na židli, obrazy žen kolem postele, zvuky z ulice a Malcolm ležící celou vahou na ní.

Shodila ho ze sebe a opřela se zády o čelo postele. Z přirození jí vytékalo semeno. Malcolm si před ní klekl a ironicky se usmíval.

„Postrašil jsem tě trochu?“ škádlil ji.

„Trochu? Vždyť jsi mě zdrogoval!“

„Nikdy. Nebylo to nic jiného než víno z granátového jablka. Na druhou stranu, granátová jablka mají zvláštní moc.“

„To nebylo jenom víno. Co jsem viděla –“

„Jako obvykle jsi viděla to, co jsem chtěl, abys viděla. Když to vypiješ, otevírá to mysl.“

Srdce jí divoce bušilo, jako kdyby byla stále připoutaná k tomu balvanu. Ruce se jí třásly, celé tělo se třáslo.

„Upozorňoval jsem tě, že si rád hraju,“ řekl. „Varoval jsem tě, že příště mě budeš nenávidět.“

„A já tě nenávidím.“

„To přejde.“ Pokrčil rameny, poslal jí polibek a mrkl na ni. „Vždycky to tak je.“

„Vypadni,“ řekla.

„Pokud na tom trváš. Ještě jsem s tebou úplně neskončil. Ale žádný problém,“ řekl Malcolm a odevzdaně mávl rukou. Slezl z postele a rychle si oblékl svůj třídílný oblek. „Příště skončíme lépe.“

„Žádné příště. Chci, aby ses už nikdy nevracel.“

„Obávám se, že jsme měli dohodu, ne? Vzpomínáš si?“ Z náprsní kapsy vytáhl bílý obdélník papíru. Ukázal jí jednu stranu – bílou a prázdnou – a druhou stranu, která byla také bílá a prázdná. „Souhlasila jsi, že uděláš cokoliv.“

„Zdrogoval jsi mě. Měla jsem halucinace.“

„To jsem neudělal. Vlastně… I kdybych to udělal, spadalo by to pod to ‚cokoliv‘, nemyslíš?“

Mona mu vytrhla papír z ruky a roztrhala ho na kousky. Ty pak odhodila na postel.

„Vypadni. Nikdy se nevracej.“

„To nemyslíš vážně.“

Odtáhla se od něj, otočila se k němu zády a už se na něj nepodívala.

„Jsi netvor,“ řekla a vzlyk jí plnil hrdlo.

„Byla to jen fikce. Upozorňoval jsem tě…“

Upozornil ji, že nerozezná fantazii od reality. To ano, ale tohle bylo něco jiného. Fantazie a realita byly jedna věc, ale Malcolm ji přiměl zpochybnit vlastní zdravý rozum.

„Jdi ode mě pryč. Hned teď.“

Práskl dveřmi tak hlasitě, až nadskočila. Svíčka zhasla a kromě střešního okna byla v místnosti tma.

Jenom fikce, řekl.

Fikce? Žádná a ničí představivost není tak přesvědčivá, určitě ne ta její. Zdrogoval ji. Věděla, že ji zdrogoval. Porušení její důvěry bylo neodpustitelné.

Mona se oblékla do včerejších šatů a podívala se na hodinky – skoro svítalo. Uběhly hodiny od chvíle, kdy vypila to víno, co jí nechal u knihy. Bude muset chvátat. Nechtěla, aby jí ty drogy vyšly z těla dřív, než si na ně nechá udělat testy. Pohotovost v nemocnici je pomalá, ale když tam teď zajede, mohla by se vrátit v deset, aby otevřela galerii. Ne že by to moc vadilo. Bez Malcolmovy finanční podpory půjde galerie ke dnu. Ale radši by se dívala, jak ji hordy barbarů rozebírají cihlu po cihle, než by dovolila Malcolmovi, aby se znovu dotkl jediného jejího vlasu. Žádný muž si nesmí dovolit ji zdrogovat. Věděla, že rád hraje hry, ale tohle bylo příliš. Ať už byl jeho konečný záměr jakýkoliv, nechtěla s ním mít nic společného.

Posbírala kousky bílého papíru z postele a hodila je mezi odpadky v kanceláři.

Hra skončila.

8. Krvácející muž

…

Víno z granátového jablka – nic víc.

Žádné opium, žádné LSD, žádné houby, prostě nic.

Mona tomu nemohla uvěřit. Několik dní po panické návštěvě u lékaře jí zavolali výsledky testů. V jejím organismu nebyly žádné drogy, vůbec žádné. Pouze alkohol – a ani toho nebylo dost na to, aby to nějakým způsobem ovlivnilo její smysly.

Poděkovala zdravotní sestře, která jí volala. Ta žena zněla zúčastněně; navrhla Moně, aby si promluvila s policií, pokud je přesvědčená, že se ji někdo pokusil zdrogovat. Nebo třeba s nějakým terapeutem, jestli jí pití způsobuje výpadky paměti.

Mona moc nepila, a když už, tak jen zřídka tolik, aby se opila. A co by řekla policii? Souhlasila, že se bude kurvit s mužem bez příjmení, který jí platí uměním? Že jí dal číši vína z granátového jablka, které bylo plné nezjistitelných halucinogenů, kvůli nimž věřila, že je připoutaná řetězy k balvanu v jakémsi posvátném lese, kde se stala sexuální obětí Minotaura v kápi, mnohem většího než jakýkoliv muž?

Do oběda by byla v blázinci.

Týden po té noci se Mona vydala na lov a ve specializované prodejně s alkoholem vyslídila víno z granátového jablka. Pak sama ve svém bytě vypila jednu sklenici na lačný žaludek. Bylo lahodné, ano, sladké a trpké, ale neudělalo to s ní nic kromě typického zlepšení nálady, jako po vypití jakékoliv sklenice jiného červeného vína. Malcolm tvrdil, že granátová jablka mají zvláštní vlastnosti, ale když hledala o tom ovoci více informací, nikde nenašla, že by mohly vyvolat halucinace. Ani po fermentaci.

Ale jedna informace o granátovém jablku ji zaujala. Řekové je nazývali „ovoce mrtvých“ a kdysi se věřilo, že pocházejí z žil řeckého boha Adonise. Granátové jablko, jediné ovoce rostoucí v podsvětí. Mýtus a legenda. Víno z granátových jablek by nezpůsobilo, aby viděla to, co viděla, co dělala, a jak si to užívala. Bylo v tom něco jiného. Ale co?

Po té hádce se Malcolm žádným způsobem nepokusil Monu navštívit nebo kontaktovat. Myslela si, že jí ani za poslední schůzku nezaplatí, dokud nepřišla tři týdny po té bizarní noci do galerie, kde na stole našla prázdnou láhev od vína s korkem zastrčeným do hrdla. Vytáhla korek, ale nechtěla vlastně ani vědět, co pro ni Malcolm nechal. Pak přece otočila láhev dnem vzhůru a vysypaly se z ní kousky papíru. Přišel sem, když tady nebyla, posbíral je a dal je do láhve. Co to znamenalo? Snažil se jí znovu říct, že mu slíbila bianko šek? Připomněla si jejich první společnou noc. Použil její sklenici na vodu jako vibrátor a šukal ji s ní. Nazvala to perverzním a on vtipkoval, že by to mohlo být i horší, že by mohl použít láhev od vína.

Takže tohle to znamenalo. Mohlo by to být horší.

Vzteky posbírala všechny malé kousky bílého papíru z láhve a hodila je do koše. Nic ji nemohlo přesvědčit nebo uplatit, aby se s ním znovu viděla.

Skončilo to.

Pod láhví byl plátěný ubrousek. Zvedla ho a pod ním byla další skica.

Detail baleríniny ruky. Skicu hned při prvním pohledu poznala jako Degasovu práci. Sebastian bude mít velkou radost, až ten obraz uvidí – a také ji. Ano, bude přešťastný, až ji znovu uvidí. Od té výstavy jí dvakrát volal, ale pokaždé jej odmítla s vágními výmluvami, že se necítí dobře. Byl chápavý, i když zklamaný. Přemýšlela, proč jej odmítla. Zlobila se na Malcolma, protože si byla jistá, že ji zdrogoval. Pak se dozvěděla, že to pravděpodobně neudělal, a zoufale hledala další důvod se na něj zlobit. Neznásilnil ji. Ochotně se účastnila a souhlasila s tím, že jej nechá dělat cokoliv, co jí bude chtít dělat, pokud jí fyzicky neublíží. A on jí fyzicky neublížil, když nepočítala bolavá záda a oteklou vulvu druhý den ráno. Říkala si, že ji přinutil zpochybňovat své vlastní smysly, takže si myslela, že se může dít nemožné – a taky se dělo. Zpochybnil samotný její smysl pro realitu, což bylo neodpustitelné. Protože nemožné věci se nedějí, a kdyby se děly, nebyly by nemožné. Kdyby nebyla zdrogovaná, pak by to bludiště bylo reálné – stejně jako ta mýtina v lese, skupina kněžek a děs z Minotaura, který s ní souložil. Neměla důkaz, že ji zdrogoval. Žádný důkaz, že bludiště nebylo skutečné. Čemu měla věřit? Že se to stalo tak, jak si to pamatovala? Ne, tomu odmítala uvěřit. Byla na dobré cestě zešílet.

Jakmile se smířila s tím, že nebude nikdy znát pravdu, snažila se ze všech sil nechat tu šílenou noc a vzpomínky na ni za sebou. Během dne ji zaměstnávala práce a stálé obavy, že bude muset galerii zavřít. Ale v noci snila o Malcolmovi a o tom netvorovi, jímž se stal, a o tom ohromném penisu v sobě. Probouzela se s orgasmem a přála si znovu cítit za zády ten balvan. Někdy dokonce plakala. Touha opět vidět Malcolma, roztáhnout pro něj nohy, aby si ji vzal, byla tak silná, že zůstávala bez dechu, potácela se, zpola nemocná a sklíčená. Každou noc tajně pronesla do svého bytu Tu-Tu z jediného prostého důvodu, že už nesnesla být v noci sama. Silvestra prožila v posteli, četla knížku a měla Tu-Tu přitisknutého k sobě. Z pomyšlení, že by někam vyrazila s přáteli, usmívala se na ně a flirtovala s někým cizím, se jí dělalo mdlo. Už nechtěla mít nic společného se světem mimo svou galerii.

Mona takhle už nemohla pokračovat dál. Odmítala to. Každý den přicházela do galerie se strachem, že najde zprávu od Malcolma, a s ještě větším strachem, že nic nenajde. Uběhl měsíc, aniž by se vrátil a vložil rudý obojek do nějaké knihy o umění. Potom šest týdnů. Její odhodlání se hroutilo. Cítila, jak se láme, slyšela to praskání. Ale zůstávala neoblomná – nepovolí a Malcolmovi neodpustí.

Degasova skica baleríniny ruky čekala v deskách na jejím psacím stole. Jako nějaký test. Jako kdyby Malcolm věděl o Sebastianovi, jako kdyby věděl, že ji svádí.

Jeden klidný pátek zavřela galerii dřív a Sebastianovi zavolala.

„Něco pro vás mám,“ řekla.

„Slova, která touží od krásné ženy slyšet každý muž.“

„Můžete se přijet podívat?“ zeptala se a usmívala se, když slyšela jeho hlas. Byl tak vřelý, pevný a laskavý.

„Povězte kdy.“

„Hned teď,“ řekla. „Budu v zadní místnosti ve své galerii celý večer pracovat. Nechám vám odemčené zadní dveře.“

„Jsem na cestě,“ řekl. „Potom vás pozvu na večeři. A neberu žádné vymlouvání. Pokud to ovšem nebude nic vážného.“

Lehce se zasmála. „Neodmítnu,“ řekla. Neodmítla by nic.

Hned jak zavěsila, zalila ji vlna nervozity. Byl konec ledna – a od června, kdy byla poprvé s Malcolmem, se nesblížila s žádným mužem. Malcolm už v jejím životě vězel příliš dlouho. Přestala chodit ven, přestala randit, přestala se stýkat se svými kamarádkami ze strachu, že by ji kvůli Malcolmovi odsuzovaly. Nechtěla snášet jejich soudy, obzvlášť když věděla, že by dělaly totéž, kdyby ho jen viděly, kdyby s ním strávily jedinou noc.

Musela se přes něj přenést jakýmkoliv způsobem. Jakýmkoliv.

Když Sebastian tiše zaklepal na dveře do zadní místnosti, otevřela je.

Byla nahá.

Zíral na ni dlouhou, napjatou chvíli. Jen zíral. Jako vždycky na něj byl hezký pohled. Hnědé oči, ne černé. Hnědé vlasy, ne černé. Opálený, ne bledý. Měl na sobě normální oblek, ne třídílný – šedé kalhoty na míru, černošedou kravatu, bílou košili a sako – a slušelo mu to.

Najednou se pohnul, aniž cokoliv řekl, objal ji a líbal. Jazyk jí tlačil do úst, hned jak mu rozevřela rty. Ruce měl všude, na zádech, zadku i ramenou. Líbal ji tak silně, až se prohýbala dozadu. Otočil ji, přitlačil zády ke dveřím a ohmatával jí prsa. Sklonil hlavu k bradavce a vtáhl ji hluboko do úst, tak hluboko, až to skoro bolelo a vzdychla, protože přesně to jí chybělo, po tomhle toužila. Byla už vlhká, už ho chtěla v sobě. Řekla mu to a překvapeně k ní vzhlédl. Pak ji popadl za paži a táhl ji k posteli. Takovou intenzitu od Sebastiana nečekala, ale nesmírně ji potěšilo, že dokáže být tak autoritativní, tak náruživý. Postel byla ustlaná a on se ani neobtěžoval odhrnout přikrývky. V nohách postele ji přitlačil na záda a vlezl si na ni. Koleny jí roztáhl stehna, rozepnul si zip u kalhot a shrnul si je ze stehen. Penis už měl ztopořený; vyčníval nahoru z hustých černých chlupů. Sáhla po něm, potřebovala ho, ale odstrčil jí ruku stranou. Vyzývavě zvedla boky a vnikl do ní drsným přiražením. Vykřikla úlevou a radostí.

Slast. Nejryzejší slast. Zajížděl do ní svým penisem s ještě drsnějším přirážením. Byl to silný úd zakřivený nahoru a šimral jí citlivé místo pod pupkem. Při šukání si hrál s jejími prsy, tahal za bradavky a dlaněmi je masíroval. Měla hlavu na kraji matrace a každé přiražení jí ji posunovalo z postele dolů. Prohnula se v zádech a svět se obrátil vzhůru nohama. Točila se jí hlava, když ji takhle šukal, ale užívala si to. Cokoliv, aby přestala myslet na Malcolma. Sebastian nešukal jako Malcolm. Jeho penis cítila uvnitř jinak, a kde Malcolm během sexu vydával tiché smyslné mručení, Sebastian mlčel. I jeho obličej zůstával klidný, bezvýrazný. Zvedla hlavu a sledovala ho, jak ji šuká. Když zaregistroval, že jej upřeně pozoruje, vytáhl z ní penis, popadl ji za paži a trhnutím ji zvedl. Mona zůstávala vláčná a nechala ho, aby si s ní dělal, co chtěl. Mohl si ji dát do jakékoliv pozice, vzít si ji jakýmkoliv způsobem. Sebastian ji na posteli dal na všechny čtyři a nechal ji čekat, než se rychle svlékl donaha. Ve spěchu, aby už byl zase v ní, naházel svoje oblečení na podlahu všude kolem. Chytil ji za boky a pronikl do ní zezadu. Pak vzal do rukou její prsa a svíral je, zatímco do ní dlouze přirážel. Zdálo se, že s vyvrcholením nespěchá, a byla ráda, že si v ní dává načas. Přiložil si prostředníčky ke rtům, olízl je a pak jí mokrými konečky otíral bradavky. Bez ptaní věděla, že fantazíroval právě o tomhle – že ji bude mít nahou, vsune do ní svůj penis, olízne si prsty a bude jí laskat bradavky… Mona chtěla, aby jí dělal všechno, o čem fantazíroval, a řekla mu to. Tiše se jejím slovům zasmál, štípl ji do zadku a pak ji po něm poplácal. Ten zvuk se rozlehl místností. Plesknutí, poplácání po prdeli, normální sexuální fantazie. Žádné nymfy. Žádný trh s otroky. Žádný jezdecký bičík. Žádné bludiště, žádný lesík, žádný Minotaurus. Bylo to takhle lepší, tenhle normální lidský sex bez Malcolmových bizarních fantazií, bez her, které hrál s jejím tělem a myslí. Nebo nebylo?

Na druhé straně místnosti viděla v otáčecím zrcadle obě jejich těla svázaná dohromady. Vypadali spolu dobře, jeho vysoké, štíhlé mužské tělo zkroucené nad jejím menším ženským. Ústa měl na jejím krku. Jednu ruku mezi jejíma nohama, kde si hrál s klitorisem, a penisem klouzal vlhkými tahy do ní a ven. V zrcadle se viděla na loktech na posteli, záda prohnutá, a kmitající Sebastianovy boky. Chtěla se udělat, ale ještě víc chtěla sledovat, jak se udělá Sebastian. Bradavky se jí otíraly o hedvábný přehoz na posteli a opět bolestivě ztvrdly. Chtěly být cucány, ale ještě si počkají, až na ně dojde řada.

Mona cítila, že Sebastian už nemá daleko k orgasmu. Zvrátil hlavu dozadu a zasténal, což byl první slyšitelný zvuk od chvíle, kdy do ní zasunul penis. Držel ji za pánev a trhl s ní k sobě. Mona přijímala ta hluboká přirážení stoicky, jak v ní jeho zahnutý penis bolestivě bušil. V poslední chvíli z ní penis vysunul, vzal jej do ruky a vypumpoval jí semeno na záda. Mona to sledovala v zrcadle, perleťové střiky jí pokrývaly kůži a Sebastianův obličej se zkroutil v extatické grimase.

Když to skončilo, několikrát se nadechl a pak ji znovu obrátil na záda. Zabořil jí obličej do kundy a dal se do večeře. Kroutila se na jeho ústech, když se jazykem nořil hluboko do citlivého otvoru, který před chvílí šukal. Připadalo jí krásné vidět jeho hlavu mezi svými stehny. Musela se přinutit, aby ho při té práci nesledovala, aby se mohla soustředit na orgasmus. Olizoval jí klitoris a Mona sténala slastí a pochvalou.

Její vyvrcholení se rychle blížilo.

Tohle potřebovala už celé týdny. Mona sevřela přehoz, skoro jej trhala svými dlouhými rudými pěstěnými nehty, jak za něj tahala. Sebastianův jazyk byl neúnavný. Vůbec nepřestal, ani jednou, dokud v orgasmu nekřičela. Vagina se jí chvěla, svírala se do prázdnoty. Potřebovala být znovu naplněna. Sebastian se nad ní vztyčil a viděla, že má znovu erekci. Chtěl na ni vlézt, ale s úsměvem ho zarazila a položila na záda. Nechal ji to udělat bez protestu – který muž by to neudělal? Vzala penis do ruky a strčila si ho do přirození, jež se stále ještě nevzpamatovalo z orgasmu. Sténala jako kurva, kterou z ní Malcolm udělal, sjela po penisu a vzala do sebe každý jeho centimetr. S dlaněmi na posteli vedle Sebastianových ramen jezdila nahoru a dolů po celé délce jeho penisu. Sebastian jí vzal obě prsa do rukou, tiskl je a stáhl ji dolů ke svým ústům, aby mohl cucat rudé a citlivé bradavky.

Její svíjení a kroucení bylo pro Sebastiana moc. Jeho boky se pod ní vzepřely jen několikrát, než zvrátil hlavu a měl další orgasmus. Jí už ale chybělo jen málo, aby přestala.

„Odpusť,“ řekl mezi dechy. „Tohle je na mě moc.“

„Potřebuju víc.“ Její přirození trpělo. Potřebovalo přirážení.

„Co potřebuješ?“ zeptal se.

„Dej do mě prsty a šukej mě tak,“ řekla a odsunula se, aby se mohl posadit. Zůstala na všech čtyřech, roztáhla stehna a nabízela mu svoji mokrou kundu. Strčil do otvoru dva prsty. To nestačilo a řekla mu to. Šukal ji třemi prsty, pak čtyřmi. Ruku, řekla mu. Celou ruku. V zrcadle viděla jeho překvapení, ale udělal, co žádala, natočil ruku a celou ji do ní vsunul. Cítila, že si nemyslí, že by se do ní vešla, ale její tělo ji přijalo, ovinulo ji a sténala úlevou, když v ní byla celá až po zápěstí. Znovu se na Sebastiana podívala do zrcadla a viděla, jak na tu ruku uvnitř zírá ve fascinovaném zděšení. Nikdy předtím tohle nedělal. Ani ona, ale instinktivně věděla, že ji pojme, a taky ji pojala. Sáhla za sebe, popadla jej za předloktí a ukázala mu, jak ji má tou paží šukat.

Přesně tohle potřebovala. Úplnou penetraci. Rejdila na Sebastianově ruce, šukala se, napichovala se, přiváděla se k orgasmu, zatímco on sledoval, jak ho používá. Z hloubi hrdla jí vycházelo sténání, jak se chytala přikrývek, téměř je trhala. Ta pěst byla v ní nehybný předmět, tak se hýbala všude kolem ní, svíjela se, kroutila a různě křivila, aby se ta ruka v ní dotýkala každého místa, které ten dotek potřebovalo. Mona byla znovu mimo, ztracená v oslepujících vlnách drtivé slasti. Pěst v ní byla moc velká, ale právě to moc tolik chtěla. Potřebovala extrémy slasti a bolesti. Nic mezi tím už jí nestačilo. Malcolm se o to postaral.

Vzrušení gradovalo. Kvůli bušení krve v uších už neslyšela svoje vlastní sténání. Sebastian v ní hýbal rukou do mírné spirály, která ji ještě víc otvírala. Udělala se s jediným silným výkřikem. Její vnitřní svaly se stahovaly tak silně, že vytlačily Sebastianovu ruku ven.

Mona se zhroutila na bok, ležela tam a dýchala nosem. Konečně měla dost. Ale na jak dlouho? Kdyby se jí Sebastian znovu dotkl, chtěla by ho v sobě. Touha mezi jejíma nohama byla nyní její stálou součástí. Bude si na to muset zvyknout.

Sebastian se jí už nedotkl. Pomalu sklouzl z postele a posbíral z podlahy svoje oblečení. Sledovala jej, jak se obléká. Nepromluvil.

„Vyděsila jsem tě,“ řekla.

„Ne, o to nejde.“

„Ale ano,“ řekla. „Klidně to přiznej.“

Zapínal si košili a chvilku mlčel. „Jen jsem si to představoval jinak, to je všechno.“

„Myslel sis, že jsem neviňátko?“

„Ne.“ Zavrtěl hlavou. „Myslel jsem si, že jsi… Jako dívka. Nevím, jak bych to řekl.“

„Když nejsem jako dívka, tak jako co jsem?“

„Jako nějaké zvíře.“ Neřekl to jako kompliment.

Pomalu si sedla na postel a doširoka roztáhla nohy.

„Tvoje semeno je na mně a ve mně,“ řekla a prsty si rozevřela stydké pysky. „Vidíš? Když jsem zvíře, tak ty jsi muž, který šuká zvířata.“

Zíral na ni. „Ty jsi kurva, viď? Kurva.“

„Věděl jsi, že jsem.“

„Ne, to jsem nevěděl. Myslel jsem si, že máš milence, a aby ti udělal radost, dává ti dárky.“

„Nedává mi Degasovy skici za to, že ho šukám. Šukám ho, protože mi dává Degasovy skici.“

„Ukaž mi ji,“ řekl. „Chci předstírat, že je to důvod, proč jsem sem přišel.“

Pokrčila rameny a vstala.

„Mám ji v kanceláři,“ řekla.

„Neoblékneš se?“

„Galerie je zavřená,“ řekla. „Proč bych měla?“

Následoval ji do kanceláře. Koutkem oka viděla, že se snaží nedívat se na její nahotu.

Rozsvítila na psacím stole stolní lampu a položila před něj skicu. Sebastian ji dlouho zkoumal, aniž by se jí dotkl. Viděla, jak se mu rozšířily zornice, a věděla, že ta skica jej vzrušila víc, než dokázalo šukání s ní – nebo by vůbec kdy mohlo. Byl to typ muže, který chtěl, aby žena byla dívkou, a pokud by byla příliš smyslná, příliš sexuální, žena, jež by ohrožovala jeho převahu, pak by se jeho chtíč rychle změnil v nenávist. A v mysli jí vytanulo, jak jednou odsuzovala Malcolma za to, že dává přednost kurvám před jinými ženami. Nyní chápala proč. Raději by znovu roztáhla nohy pro Minotaura než pro tohoto pokryteckého, zdětinštělého muže.

„Je to falzum,“ řekl Sebastian, napřímil se a vzpurně si založil ruce na prsou.

„Jsi si jistý?“

„Jsem. Naprosto jistý.“

„Dobře.“ Zvedla skicu a učinila pohyb, jako kdyby ji chtěla roztrhnout na dva kusy. Sebastian se k ní vrhl a skicu jí vyškubl z ruky.

„To jsem si myslela,“ řekla a pak se rozesmála.

Dal jí facku.

V šoku na něj zírala. Moc to nebolelo, spíš jen štíplo. Zdálo se, že je tou fackou stejně překvapený jako ona. Mona se opět rozesmála.

Natáhl se po ní a zády ji přitiskl na stůl. Rozepnul si zip u kalhot a Mona roztáhla nohy. Sklonil se nad ní a vrazil svůj penis do jejího přirození. Udělala se skoro hned. Prsa jí poskakovala, jak do ní opakovaně přirážel, probodával ji hodně hluboko. Tohle byla nenávist, ne chtíč, ale cítila to stejně. Šukal ji, aby ji potrestal, aby ji ponížil za to, že pro něj byla moc. Šukal ji, aby ji potrestal za to, že má touhy, které on nemůže nikdy uspokojit, potřeby, jimž by nemohl nikdy vyhovět, otvor, který by nikdy nemohl zaplnit bez ohledu na to, jak silně nebo hluboko by do ní pronikal. Sevřel ji zezadu za kolena a roztáhl jí nohy ještě víc, držel ji roztaženou před sebou na stole. Zdálo se, že se silou jejich šukání otřásá celá kancelář. Z police spadla jedna kniha a přistála na podlaze. Rachotila i šuplata v psacím stole. Sebastian se přestal ovládat natolik, že hekal s každým přiražením. Sevřela mu ramena, aby se ho přidržela, a znovu se udělala. Kunda se jí sevřela kolem penisu, pevně jako ruka, a Sebastian se prohnul jako luk, když to ucítil. Vykřikl a vyvrcholil s ní.

Když to pominulo, pustila se jeho ramen a ležela pasivně na stole. Zůstával v ní se skloněnou hlavou, jako kdyby brečel nebo se modlil nebo zakrýval stud.

„Znovu?“ zeptala se a zvedla boky, aby ho podráždila.

„Hnusíš se mi.“ Vytáhl z ní penis a zády k ní si upravoval oblečení. Jeho slova ji neranila, pouze se v něm zklamala. Měl v sobě touhu, ale chyběla mu vášeň. Nikdy by se k sobě nehodili a byla blázen, když si myslela, že ano.

„Přemýšlím, jestli budu mít zítra modřinu na tváři,“ řekla.

Posadila se na stole a zkřížila nohy, aby se na papíry pod ní nedostalo semeno. Pravděpodobně na to už bylo příliš pozdě.

Otočil se k ní. „Neměl jsem tě uhodit. Omlouvám se.“

„Doufám, že jednou najdeš hodnou, sladkou, mladou pannu, se kterou se oženíš,“ řekla. „A doufám, že svou kundu otevře pro tvého bratra a tvého otce a tvého nejlepšího kamaráda, hned jak budeš z dohledu.“

Myslela si, že ji znovu uhodí, ale neudělal to. Vzal si kabát a přehodil si ho přes ruku.

„Ta skica je pravá,“ řekl. „Dávám ti na to svoje slovo.“

„Na, vezmi si ji.“ Natáhla s ní k němu ruku. Vykulil oči.

„To nemyslíš vážně,“ řekl.

„Myslím.“

„Má cenu tisíců. Je to Degas.“

„Je tvůj oblíbenec, ne můj. Vezmi si to.“

Zvedl pomalu ruku a vzal si ji od ní.

„Tak,“ řekla. „Teď jsme naprosto stejní. Šukal jsi mě. Zaplatila jsem ti. Takhle to funguje.“

Oči mu zrudly vztekem. Usmála se.

„Jsi kurva,“ řekl.

„Dneska ne. Dneska kupuji. Takže co jsi ty?“

Odešel, aniž na to řekl jediné slovo.

Skicu si vzal s sebou.

Mona slezla ze stolu. Nechtěla se obléknout, nechtěla být součástí reálného světa. Pokusila se – a neuspěla. Svět pro ni už vůbec nic neznamenal. Chtěla jen Malcolma, ale poslala ho pryč, ukončila jejich dohodu a neměla ponětí, jak jej opět kontaktovat, jak ho poprosit, aby se vrátil.

Vyčerpaná, unavená a lítostivá přešla ke knize, která spadla na podlahu, když ji Sebastian šukal. Aniž by ji zavřela, zvedla ji a prohlížela si stránku, která se při pádu otevřela. Na stránce byl obraz nazvaný Der Blutende. „Krvácející muž“. Datum 1911 a autorem byl vídeňský malíř Max Oppenheimer, židovský umělec, jehož podle popisku Hitler označil za „zdegenerovaného“. Na obraze byl mladý muž s tmavými vlasy. Na sobě měl nějaký průsvitný bílý háv, spadlý na stehna, který částečně odhaloval jeho ochablý penis. Tělo měl prohnuté do strany, jako v agonii. V očích se zračila bolest a ruce si držel uprostřed hrudi, odkud mu stříkala krev. Byla to krev z jeho rukou? Nebo ze zranění na prsou? Údajně si nikdo nebyl jistý. Ale Mona z jediného pohledu věděla, že ten hezký mladík krvácí z hrudi a že musel použít vlastní ruce, aby mu tělo s krví neopustilo i srdce.

Dotkla se tváře muže na obrazu a zamilovala si ho. Jak by mohla nemilovat tak dokonalé zobrazení zlomeného srdce? Přála si, aby mohla zalézt do toho obrazu, přitisknout si jeho nahé tělo ke svému a vlastním tělem zacelit tu ránu v hrudi.

„Malcolme,“ zašeptala. Poslal jí tím obrazem zprávu? Zlomila mu srdce? Tohle jí tím chtěl říct?

Ne. Nesmysl. Rychle zavřela knihu a vrátila ji zpět na polici. Ta kniha z ní spadla, protože ji Sebastian šukal celou svojí raněnou mužskou hrdostí, a zem se otřásla, když zranila jeho ego. To je celé.

Odešla do koupelny v galerii, a jak nejlíp to šlo, smyla ze sebe Sebastianovo semeno. Pak se vrátila do zadní místnosti. Postel ji lákala. Odestlala. Sebastian ji neunavil sexem, ale unavil ji ten jeho následný záchvat vzteku. Zaspí to, a až se probudí, hodí to všechno za hlavu.

Vteřiny poté, co položila hlavu na polštář, upadla do hlubokého spánku a snila o tom, že se probudila a spatřila vedle sebe v posteli Malcolma. Byla šťastná, že jej ve svém snu vidí, a ještě šťastnější, že je nahý. Vlezla na něj a vsunula si jeho penis do sebe. Měl ruce na prsou, pokoušela se mu s nimi pohnout, ale nenechal ji.

„Chyběl jsi mi,“ řekla.

Zavrtěl hlavou. „Vyhnala jsi mě.“

„Nemyslela jsem to tak,“ řekla. Byl v ní obrovský a pro ni to byla úleva, že je naplněná tak, jak to potřebuje. „Vyděsil jsi mě.“

„Neublížil jsem ti,“ řekl.

„Myslela jsem, že ano. Ale neublížil.“ Dotýkala se jeho obličeje, rtů, hleděla mu do očí tak tmavých jako noci, které spolu trávili. „Vrať se ke mně, Malcolme. Odpouštím ti. Také mi odpusť.“

„Nevím, zda můžu.“

„Proč ne?“

„Kvůli tomuhle.“ Stáhl ruce z hrudi a odhalil ošklivou díru, černou, rudou a kouřící. Z přeťaté tepny pumpovala krev.

Probudil ji vlastní křik.

Sedla si na postel. Celá se třásla. Přitiskla si polštář k prsům, kývala se dopředu a dozadu, dopředu a dozadu, snažila se vzpamatovat.

„Malcolme…“ Řekla jeho jméno do polštáře, jako kdyby jej mohla vyvolat slovy a touhou.

Ztrácela rozum? Skoro si to myslela. Bylo to to jediné, co dávalo smysl. Byl Malcolm vůbec skutečný? Vysnila si to všechno? Ne. Obrazy byly důkazem. Obrazy, lepty a skici dokazovaly, že tam byl. Musí ho znovu vidět. Zemře, pokud jej už neuvidí.

Vstala z postele, přešla do kanceláře a znovu rozsvítila lampu od Tiffanyho. Ve skříni našla velký svetr a navlékla si ho, aby ji při práci hřál. Z odpadkového koše vyndala láhev od vína, vytáhla korek a rozhodila kousky bílého papíru na psací stůl. V zásuvce našla lepicí pásku. Další hodinu strávila tím, že slepovala dohromady ty roztrhané kousky. Slzy a tenký papír tu práci šíleně ztěžovaly, ale nepřestala. Nepřestala, ani když Tu-Tu vyskočil na stůl a nějaké kousky rozházel. Nevěděla, proč to dělá, snad proto, že musí dát Malcolmovi vědět. Nevěděla, jak ji mohl vidět. Jak ji sledoval, jak zřejmě věděl, že si vyšla se Sebastianem na tu výstavu… Samé záhady. Ale sledoval ji, to věděla. Viděl, co udělala a s kým to udělala… A tak taky uvidí její zprávu.

Musí ho dostat zpátky.

Konečně hotovo. Každý kousek byl zpátky na svém místě, přilepený, takže to vypadalo jako Frankensteinova navštívenka. Našla svoje věci a oblékla se, zvedla Tu-Tu a usadila ho do velké kožené kabely, v níž ho přenášela. Nechala kartičku na posteli a odešla do svého bytu.

Nezbývalo nic jiného než na něj čekat.

Tu noc opět snila o Krvácejícím muži. Tentokrát zemřel, přímo když byl v ní, a rudá barva byla všude, měla ji na svých rukách a hrudi a na ústech, jak tu krev přímo z jeho srdce pila.

9. Římské milosrdenství

…

O březnových idách se jí Malcolm konečně znovu ozval.

Zrovna večer zavírala galerii, což znamenalo pouze zatáhnout rudé sametové závěsy na přední výloze, obrátit cedulku OTEVŘENO na druhou stranu a zamknout. Když se vrátila do kanceláře, aby vzala Tu-Tu z jeho pelíšku, našla na stole otevřenou knihu o umění. Už to bylo tak dlouho, co viděla Malcolma naposledy, že už téměř ztrácela naději, že se k ní vůbec vrátí. Rozhlédla se po kanceláři a nasávala vzduch, zda po něm nezachytí nějakou stopu, alespoň náznak jeho vůně. Celé její tělo ožilo jen při pouhé možnosti, že by Malcolma spatřila. Přestože byla vzrušená, že ji chce znovu vidět, bála se do té knihy podívat. Co od ní chce tentokrát? Co jí chce udělat? Jaké potěšení by chtěl, aby mu učinila?

Pomalu se posadila k psacímu stolu a říkala si, že to dělá kvůli penězům. Kvůli penězům se s ním znovu sejde. Kvůli penězům se znovu podvolí jeho sexuálním požadavkům. Kvůli penězům se podívá do té knihy.

Ale nebylo to kvůli penězům.

V každém případě se do knihy podívá.

Rudý sametový obojek zakládal stránku skoro na konci knihy. Byl na ní obraz s názvem Římské milosrdenství s datem 1767 a namaloval jej Jean-Baptiste Greuze. Ještě nikdy ten obraz neviděla; ani nezaslechla jeho název. „Římské milosrdenství…“ Nic jí to neříkalo, ale výjev byl dost zřejmý. Hubený stařec strádá ve vězeňské cele a jakási mladá žena v nádherných šatech mu nabízí svůj prs k cucání. Prostitutka navštěvující vězení? Zdálo se to být logické vysvětlení toho výjevu. Bylo to celkem normální. Nahá prsa ji mohla jen stěží šokovat. Po Minotaurovi už ji nemohlo šokovat nic.

V hlavě jí zazněl Malcolmův hlas, jak ji škádlí.

Neříkej takové věci. Muži jako já berou tyhle výroky jako výzvu.

Mona stále nevěděla, co se stalo tu noc s Minotaurem. Zdrogoval ji nějakou nezjistitelnou drogou? Nebo bylo to víno natolik silné, že ji omámilo a viděla zadní místnost jako shromaždiště starobylých aténských kněžek a Minotaura, jemuž sloužily? Nebo existovala jiná možnost, mnohem děsivější než být zdrogovaná nebo zpitomělá?

Co když – nějak, nějakým způsobem, nějakým nemožným způsobem – to všechno bylo reálné?

Mona věděla, že jí ta otázka bude vrtat hlavou po zbytek života, pokud na ni nikdy nedostane odpověď. A odpověď se nikdy nedozví, když už Malcolma nikdy neuvidí. Rozum jí říkal, aby utekla, aby unikla z téhle nebezpečné hry, kterou hrála s tímhle nebezpečným mužem. Ale neposlouchala ho. Měla ten nejsilnější orgasmus v životě, když byla připoutaná k balvanu a měla v sobě napůl muže, napůl netvora. Po takovém zážitku už není cesty zpět. Může jít jen kupředu.

Když uložila Tu-Tu do cestovní kabely, odešla do svého bytu. Ve skříni měla nějaké matčiny slavnostní róby. Jedna byla nachově rudá se zvonovými rukávy a dlouhou širokou sukní se zlatým lemováním na živůtku. Vypadala jako z pozdně renesančního obrazu. Hned jak si ji oblékla a stoupla si před zrcadlo, cítila silné nutkání vrátit se tentýž večer do galerie. Snažila se to nutkání ignorovat, ale zesílilo, když si u šatů rozepnula knoflíky na zádech. Cítila to jako jakési svědění – jenže uvnitř mozku, kde se neměla jak podrbat. Rychle si ty knoflíky znovu zapnula a svědění se zmírnilo. Udělala krok ke dveřím a zmírnilo se ještě víc. Vrátila se od dveří a sedla si na postel, přičemž to svědění tak zesílilo, že chtěla bušit hlavou do dlaní. Nic nepomáhalo. Bude muset jít.

V tuhle noční hodinu byly ulice téměř prázdné, přesto na ní utkvělo dost divných pohledů, které upoutaly její šaty se sukní tak širokou, že si ji musela přidržovat, aby přes její lem neklopýtla, když napůl šla a napůl utíkala do Rudé.

Vešla tam postranními dveřmi, a aniž na okamžik zaváhala, vklouzla do zadní místnosti.

Ale zadní místnost tak, jak ji znala, tam nebyla.

„Malcolme… Co jsi to udělal?“ zašeptala, když se za ní zavřely dveře.

Protože tohle určitě udělal Malcolm. Ale jak? Dřevěná podlaha byla pryč, místo ní byl tvrdý kámen. Stěny byly také kamenné, lemovaly je zapálené louče a v nose ucítila vůni hořícího dřeva. Čtvercovým zamřížovaným oknem vytesaným do kamene viděla temnou noční oblohu. Přitiskla se zády ke zdi, když spatřila, jak se k ní blíží dva muži. Pod paží si nesli bronzové přilby a na sobě měli fádní bílé tuniky a sandály. Vypadali tak, jak si vždycky představovala římské vojáky.

„Ty tam,“ řekl jí jeden z nich. „Přicházíš, nebo odcházíš?“

Zpanikařila. „Přicházím,“ odpověděla. „Ale já –“

„Kimonova holka,“ řekl ten druhý. „Nech ji projít. Ten už nebude dlouho na světě.“

„Prohledám ji. Znáš rozkazy.“

Odtáhla se od jeho rukou, když po ní sáhl, ale věděla, že se nesmí vzpírat, když ji ohnul a prohledával. Co hledají? Zbraně? U ní? Nic nemá. Voják jí rukama přejížděl po celém těle a pod oblečením. Oba vojáci se na sebe usmáli, když ten jeden hledal pod její sukní, kde byla nahá, déle, než bylo nutné. Mona se při jeho dotýkání rozehřála. Malcolm ji vycvičil, aby si zneuctívání užívala, a tenhle muž ji zcela jistě zneuctíval. Do rukou popadl její zadek, třel ho, pak jí rukou sjel mezi stehna a strčil do ní jeden prst.

„Nic nemám,“ řekla, když do ní strčil i druhý prst a kroužil po vnitřních stěnách pochvy. „Přísahám.“

„Nech ji projít,“ řekl ten starší voják. „Musíme dokončit obhlídku.“

„No, když musíme,“ řekl ten mladší a vytáhl ruku zpod její sukně. Prsty, kterými byl v ní, ukázal na vchod. „Pospěš si. Už dlouho nevydrží.“

„Děkuji,“ řekla a poklonila se. Spěchala kolem mužů a dál chodbou. Louče jí svítily na cestu, ale nevěděla, kam ta cesta vede. Kimon? Kdo je Kimon? Ten muž na obraze? Vězeň? Byla tam pro Malcolma, ale kdo ví, jakou hru se rozhodl hrát v téhle smyslné říši divů.

Z místností, které míjela, slyšela slabé sténání. Nebyly to steny rozkoše, ale nejhlubšího utrpení. Tohle bylo vězení. To pochopila. A někde v tomhle vězení je Malcolm a čeká na ni. Panika v jejím srdci byla skutečná. Tepaly s ním i plíce. Šaty jí svíraly hrudník. Strašně ji bolela prsa; myslela si, že panické dýchání jí omezuje krevní oběh. Prsa jí připadala přeplněná, nateklá. Ignorovala bolest a běžela zaprášenou chodbou až na konec.

Cela nebyla hlídaná a železné mříže nebyly zamčené. Rozhlédla se kolem, zda jí někdo nehodlá bránit ve vstupu. Nespatřila nikoho. Vyndala louč z držáku na zdi a vešla dovnitř.

„Malcolme?“ zašeptala. Cela byla temná, vlhká a studená. Zaslechla chrastění řetězu po kamenné podlaze a pomalu šla za tím zvukem. „Malcolme? Proboha, Malcolme…“

Byl to on, i když se mu jen stěží podobal. Kromě hadru kolem beder ležel na studené podlaze nahý s koleny přitisknutými k hrudi. Vlasy měly barvu špinavého sněhu. Byl vyzáblý, mohla vidět každou kost, každou šlachu a každý kloub. Podle ztrhaného obličeje to byl nepochybně její Malcolm, jeho černé oči se třpytily jako křemen. Ještě neztratil vůli žít, přestože se zdálo, že už přišel o všechno ostatní. Jeho jediným majetkem byly železné okovy kolem kotníku, které jej silným, těžkým řetězem poutaly ke zdi. Mona zasunula louč do držáku na zdi a klekla si na podlahu u jeho hlavy. Něžně se dotkla jeho tváře a rozplakala se.

„Co se stalo?“ zeptala se. „Co ti to udělali?“

Rozevřel rty, ale nevyšel z nich žádný zvuk. Rozhlédla se, zda je tam voda, víno nebo cokoliv, co by mu svlažilo jazyk. Kromě jeho zničeného těla byl žalář prázdný.

„Umírám hlady,“ zašeptal.

„Proboha.“ Mona si k sobě přitiskla jeho třesoucí se tělo. Prsty by mu mohla v tom šeru spočítat žebra, jak byl vyhublý. Zabalila ho do své široké, silné sukně, jak nejlépe mohla.

„Jídlo,“ řekl a znělo to, jako kdyby se jí pokoušel zeptat.

„Nemám nic,“ řekla. „Prohledali mě.“

Přikývl, smířený se smrtí a zavřel oči.

Kolébala ho v náručí jako malé dítě. Byl tak slabý, tak bezmocný, až ji z toho píchalo u srdce. Bolest v prsou už byla nesnesitelná. Plakala lítostí i bolestí. Malcolm jí položil hlavu na hruď, až zasténala při nové vlně agonie. Něco se dělo. Cítila, že přední část šatů vlhne a hřeje. Krvácí snad Malcolm na ni? Zoufale si stáhla živůtek. Neviděla žádnou krev, jen svá prsa, rudá a nateklá, a zvětšené bradavky. Z prsou jí kapala tekutina. Bílá tekutina, ne rudá.

Okamžitě pochopila ten obraz a význam Římského milosrdenství. Nebyl to obraz prostitutky, která navštívila muže v žaláři. Byl to obraz ženy krmící z vlastních prsů vyhladovělého vězně. Bez rozmýšlení si vzala prs do ruky a zvedla ho k jeho ústům.

„Pij,“ řekla mu, ale zdál se být příliš slabý, aby ji slyšel. Něžně mu naklonila hlavu dopředu a držela ho jako dítě. Hlídači jí prohledali, zda nenajdou jídlo, ale nemohli vzít jídlo z jejího těla. Malcolm pomalu rozevřel rty. Vtiskla mu bradavku do úst a tentokrát se dokázal k jejímu prsu přisát. Zabalila ho ještě víc do sukně a skryla tohle soukromé počínání před slídivýma očima – ze strachu, že by ji někdo mohl odtrhnout od něj a od výživy, která jej měla udržet naživu. Jak jí sál z prsu, bolest ustupovala. Políbila jej na čelo a na jeho propadlé tváře, když pil z jejího těla. Minuty míjely a zdálo se, že se mu vrací síly. Hubenou rukou jí stiskl holé rameno a silněji nasával. Při světle louče mu vlasy tmavly z bílé barvy na šedou a pomalu, velice pomalu, opět na černou.

Když vyprázdnil jeden prs, posunula si jej v náručí a vtiskla mu do úst ten druhý. Tentokrát se k němu přisál mnohem rychleji; samou úlevou se rozplakala. Bude žít. Zachránila ho.

„Jaký zločin jsi provedl?“ zašeptala. „Proč jsi tady?“

„Miloval jsem ženu, kterou jsem neměl milovat,“ řekl tak tiše, že by ho vůbec neslyšela, kdyby se jeho slova neodrážela od kamenných zdí.

„A kvůli tomu tě zavřeli? Nechali by tě tu umřít hlady?“

Přikývl a znovu se přitiskl k bradavce a sál.

„Ublížila jsem ti?“ zeptala se.

„Ano,“ řekl do prsu. „Není to tvoje vina.“

Jak ho chovala, horké slzy mu kanuly na obličej. Už se jej dál na nic neptala, nechala ho pít. Ještě nikdy nepoznala tak silnou něhu, jakou cítila teď s jeho vyhublým tělem v náručí, kdy její tělo krmilo to jeho tím nejintimnějším způsobem. Držela jej v náručí, kojila ho ze svých prsů a cítila, že jej skutečně miluje, ale nevěděla, co to pro ně znamená. Nic nedávalo smysl. Všechno tohle bylo nemožné. Jak by mohla kojit, když nikdy neměla dítě?

Vypadalo to, že je konečně nasycen. Pustil se jejího prsu a složil jí hlavu do náruče. Chovala ho jako matka dítě, ale slova, která šeptala, byla slova milenců.

„Odpusť mi,“ řekla mu. I když jeho tělo bylo ještě hubené a slabé, obličej už vypadal jako obličej muže, s nímž se sešla v galerii tu první noc – obličej muže v nejlepších letech.

„Není to tvoje vina,“ řekl. „Nevěděla jsi, co mi děláš, když jsi ho vzala do naší postele.“

„Sebastian.“ Povzdechla si. „Zlobila jsem se na tebe. Chtěla jsem být s někým jiným, abych mohla předstírat, že už tě nechci. Nenapadlo mě, že bych ti mohla ublížit.“

„Cítil jsem, že se to děje,“ řekl. Zněl jako muž, který se zotavuje z dlouhé nemoci. Hlas se mu chvěl, byl slabý a unavený, ale bude žít. „Bylo to jako… Krvácení. Vykrvácení.“

„Jak? Jak jsi to cítil?“

Zavrtěl hlavou. „Nemůžu to vysvětlit. Ještě ne.“

„Chci mít tvoje dítě,“ řekla. „Uděláš to pro mě? Řekl jsi, že mě opustíš, ale já chci mít tvoje dítě, ať už zůstaneš, nebo odejdeš. Můžu?“

„Smíš mít moje dítě. Je to něco, co jsem chtěl celou dobu. Abys měla mého dědice.“

„Proč?“

„Slib u smrtelné postele.“

„Jaký byl ten slib?“

„Nemůžu ti to vysvětlit.“

„Ještě ne?“

„Ještě ne,“ řekl. „Ale brzy pochopíš.“

„Počkám,“ řekla. „Už ti věřím.“

„To je vše, co žádám.“

„Chceš víc?“ zeptala se. Hned jak jí řekl, že by jí dovolil mít jeho dítě, prsa se jí opět bolestivě naplnila. Přikývl, a tak si znovu stáhla živůtek a dala mu prso. Mléko stékalo do jeho úst. Nějakým kouzlem se jeho vyzáblé tělo plnilo, až byl znovu silný a zdravý a vypadal jako dřív, skvěle a mužně. Už se tomu kouzlu nedivila ani se ho nebála. Prostě bylo.

„Budu mít syna.“ Jakmile to vyřkla, věděla, že o budoucnosti nesní, ale vidí ji. Někde na ni čekal dům z kamene, železné brány a zahrada rudých trnitých růží. „Bude jako ty. Dám mu jméno, jaké budeš chtít.“

„Pojmenuj ho za mě,“ řekl a vrátil se k jejímu prsu.

Přikývla a usmála se. Její syn se bude jmenovat Malcolm, po otci. A bude svého syna kojit stejně, jako kojila jeho otce, a oba bude až do smrti milovat.

Mona ovinula paže kolem Malcolma, aby ho ukryla. Zaslechla z chodby kroky a bála se, že budou objeveni.

„Musím ti pomoct,“ řekla.

„Pusť mě do sebe,“ řekl.

To bylo snadné. Něžně jej položila na záda a obkročmo si mu sedla na břicho. Vyhrnul jí sukni do pasu. Prsty ji hladil a rozhrnul jí stydké pysky. Záhyby se pro něj oddělily snadno, když se jí dotkl. Hned jak byla dost vlhká, nasadil penis na otvor a vsunul jej dovnitř.

Mona plakala radostí, že jej má znovu v sobě. Její sukně jim poskytovala příkrov a pod ním se spojili, hluboce, pomalu a s takovou něhou, až se bála, že nepřestane nikdy plakat.

Malcolm jí líbal obličej, slzy, vlasy, které se jí rozpustily na ramena. Nějak – neřekl jí a věděla, že by neřekl – nějak věděla, že celou tu dobu se trápil jako vězeň. Krmila ho jejich milováním, a když mu to vzala, nějak ho vyhladověla. Někdo jiný z něj udělal vězně, ale byla to ona, kdo mu sebral výživu.

„Už tě nikdy nevyženu,“ řekla, když se na něm hýbala nahoru a dolů. Sevřela vnitřní svaly, chtěla jej uvnitř pevně držet a nikdy ho nepustit. „Tu noc jsi mě moc vyděsil. Byla to tvoje skutečná podoba?“

„Jen jedna podoba mojí duše,“ odpověděl. „Vězeň, deformovaný, napůl zvíře.“

„Pro mě jsi krásný,“ řekla. „Udělám cokoliv, abych tě vysvobodila.“

„Přijde čas, kdy tě požádám, abys udělala něco, co znovu nechceš dělat.“

„Je mi to jedno. I tak to udělám. Neexistuje nic, o co bys mě požádal, a já bych nesvolila.“

„Necháš mě odejít, až bude čas?“

„Když mi místo sebe necháš svoje dítě, tak ano,“ řekla. „Ale nežádej to ode mě, moje lásko.“

„Nemiluješ mě.“

„Miluji, přísahám, že ano.“ Zasypala mu obličej polibky. „Řekni mi, jak to mám dokázat, a já ti to dokážu.“

„Až tě budu muset opustit, budeš vědět, co máš udělat.“

„Pak až mě opustíš, udělám to.“

I když byl znovu zdravý a v pořádku, stále sál z jejích prsů. Věděla, že jakmile se vyprázdní, naplní se znovu pouze tehdy, až bude mít jeho dítě. Nevěděla, jaké kouzlo tohle umožnilo, ale nepřemýšlela nad tím. Nikdy se k žádnému milenci necítila tak blízko, ani při těch dlouhých nocích s Ryanem, kdy ji odpoutával od reality v období matčiny nemoci. Malcolm jí stáhl živůtek do pasu a hladil ji po nahých zádech. Podlaha pod nimi byla tvrdá a studená a zadírala se jí do kolen, ale pro ni to bylo lepší než jakákoliv luxusní postel, protože měla Malcolma opět v sobě.

Malcolm pod ní nadzvedl boky a tlačil do ní zdola. Držela pevně, když pohyboval boky a přirážel do ní. Přijímat jej byla slast, roztáhnout stehna, otevřít se a vzít jej do sebe celého. Sáhl jí znovu pod sukni, našel klitoris a třel ho. Ta rozkoš byla k nevydržení. Jen stěží dokázala zůstat zticha, když si ji bral, měl plnou kontrolu nad jejím tělem, i když ležel na zádech přikovaný ke zdi. Jeho peníze z ní udělaly jeho kurvu, ale jeho penis z ní udělal jeho otrokyni. Už nikdy nechce ochutnat svobodu. Chce chutnat jenom jeho.

„Udělej se se mnou,“ řekl jí do ucha. Vzal si znovu do úst její prs a cucal, přičemž ji laskal pod sukní. Z hloubi hrdla se jí ozvalo tiché sténání a stahy začaly. Vlhké vnitřní stěny se svíraly a uvolňovaly, až je zachvátily prudké, neustávající vibrace. Cítila je v zádech, ve stehnech, v těch nejvnitřnějších částech těla. Konečně to pominulo a zhroutila se na něj, bolavá prsa mu přitiskla na hruď.

Políbila jej na ústa, na ta krásná ústa, a polibek byl pěkný a láskyplný. Vzal ji v pase a zvedl ji ze sebe.

„Teď já,“ řekl. „Pij ze mě.“

Bylo to pro ni potěšení. Sklouzla mu po těle dolů a vzala si jeho penis do úst. Cítila na něm sebe. Neztrácela čas obvyklými něžnostmi, vtáhla si ho do hrdla a silně cucala. Prohnul se na podlaze, zvedl boky a vyvrcholil jí do úst. Při jeho orgasmu z něj sála semeno, polykala každou kapku, vyprázdnila ho, stejně jako on vyprázdnil ji. Potom mu položila hlavu na břicho, držela penis v ruce a zasunula si ho mezi nahá prsa.

„Jak tě odsud vysvobodím?“ zašeptala. Každou chvíli by je takhle spolu stráže mohli přistihnout. Věděla, že za to, co dělali, by ji vyhnali a jeho by mučili.

„Otevři oči,“ řekl.

Učinila, jak řekl, a zvedla hlavu. Byli zpátky v posteli v zadní místnosti. Okovy z jeho kotníků zmizely. Vypadal opět jako on, jako její Malcolm, její milenec, její vlastník, její bůh.

Rozhlédla se po místnosti a ohromeně mrkala.

„Jak to všechno děláš?“ zeptala se. „Jak děláš, že vidím to, co vidím?“

„Vidíš to, co vidím já,“ odpověděl.

„Je to skutečné?“

„Dost skutečné.“

„Jsi ďábel?“ zeptala se, ale věděla, že odpověď – ano či ne – by mezi nimi vůbec nic nezměnila.

„Věříš na ďábla?“ zeptal se Malcolm.

„Ne, ale mamka věřila. V nebe a peklo a v cokoliv fantastického. Věřila tomu všemu. V krásu nad pravdou. Vždycky.“

„Ne všechno, co je krásné, je lež, Mono.“

Malcolm ji vzal v pase a přitáhl si ji k sobě. Otočil ji na záda, vytáhl jí sukni na břicho a vsunul jí ruku do vlhkého přirození. Ponořila se do něj po zápěstí. Její tělo se roztáhlo, aby se mu přizpůsobilo, a jakmile se tak stalo, opět se kolem jeho ruky sevřelo, obalilo jej a drželo ho v ní tam, kam patřil. Přiměla Sebastiana udělat jí to samé, ten to neochotně udělal a byl z toho zděšený. Nikoliv Malcolm. Hleděl na ni s láskou a opatrně zasouval ruku hlouběji.

„Proč jsi přišel za mnou?“ zeptala se a položila mu ruku na tvář. „Proč jsi čekal na mě? Proč já? Nejsem zvláštní. Nejsem… Nejsem nic.“

„Dávno jsem něco slíbil na smrtelné posteli. Potřebuji tvoji pomoc, abych svůj slib dodržel, stejně jako pomáhám já tobě, abys dodržela ten svůj. Slibuji ti, že včas pochopíš, Mono. Pochopíš to všechno.“

Viděla v jeho očích pravdu. Jednoho dne se dozví, kdo Malcolm je, a až to bude vědět, konečně pozná i sebe. Dnes to nehraje žádnou roli. Ví, že je jeho, a to stačí. Mona zavřela oči a položila si hlavu na polštář. Malcolm ji tak naplňoval, že v ní nezbýval žádný prostor pro pochybnosti nebo strach. Políbil ji na bradavky nateklých prsů, znaveně se na něj usmála. Vysál ji – a zbylo jednoduše další bolavé prázdno, které měl zaplnit.

„Jsi unavená, lásko,“ řekl. „Spi. Už skoro svítá.“

„Když usnu, zase mě opustíš.“

„Nikdy jsem tě neopustil, když jsi spala.“

„Ale když se probouzím, tak tady nejsi.“

„Když se vzbudíš, nemůžeš mě vidět. Ale jsem tady. Jsem pořád tady.“

„Udělej mě znovu, a budu spát.“

„Jsi strašně nenasytná.“

„Nemám tě nikdy dost,“ řekla. „Tebe se nemůžu nikdy nasytit.“

Lehce ji políbil na rty a přesunul hlavu mezi její nohy. S rukou uvnitř jí jen lízal klitoris, aby ji přivedl k orgasmu. Přirození se jí chvělo kolem jeho ruky, svíralo ji, drželo ji. Ta extáze z úplného naplnění se nedala popsat slovy. Už nikdy nechtěla být znovu prázdná, a také mu to řekla. Když z ní konečně ruku vytáhl, vystřídal ji penisem. Šukal ji dlouhými, pomalými tahy, zdánlivě nekonečnými. Kdyby to tak mohlo zůstat.

„Měla jsem sen, že jsi zemřel,“ řekla ospale a usínala při jeho hlubokém a něžném přirážení. „Mám strach, že se mi to bude zase zdát.“

„Dnes se ti to zdát nebude, slibuji.“

„Je všechno tohle sen? Je to jediná věc, která dává nějaký smysl.“

„Nesníš,“ řekl a věděla, že je to pravda. Byla vzhůru a byla pokaždé, když se sešli.

„Ale kdyby to byl sen, chtěla by ses probudit?“ zeptal se.

Dobrá otázka. Správná otázka. Těžká otázka, ale snadno ji zodpověděla.

„Nikdy.“

10. Snídaně v trávě

…

Nebyl to sen. To Mona věděla určitě. Nebyla ani blázen. Ani ji Malcolm nezdrogoval. Neznala pramen Malcolmových kouzel a nemohla začít spekulovat o smyslu jeho triků nebo o jeho společenském postavení, ale věděla, že to, co vidí a cítí, je skutečné – tak skutečné jako cokoliv, co kdy v jejím životě bylo a pravděpodobně vždycky bude.

Probudila se v posteli v galerii sama. Uvnitř byla bolavá od Malcolmovy ruky, ale prsa už byla normální. Spala beze snů. Opět měla lehký krok, jak se ten temný mrak nad její hlavou rozplynul.

To štěstí se nevytratilo, ani jak míjely dlouhé dny a osamělé noci. Byla si jistá, že Malcolma opět uvidí, a opravdu, přišel den, kdy na psacím stole našla knihu o umění a kdy na ni Malcolm čekal v zadní místnosti. Za několik týdnů za ní přišel znovu. Jejich společné noci byly vášnivé a naplňující, ale už nebyly děsivé. Nevykouzlil žádná monstra, nezavlekl ji do žádných pekel. Cítila, že ji nějakým způsobem testoval a že konečně uspěla. Malcolm za ní přišel v dubnu a dvakrát v květnu. Přišel prvního června a probudila se vystrašená. Poprvé k ní přišel loni koncem června. Téměř to končilo, ať už ta hra byla jakákoliv.

Když spolu uzavřeli dohodu, slíbil jí tři věci. Slíbil, že jí v umění zaplatí tolik, aby zachránila svoji galerii. Slíbil jí, že jí doloží původ těch uměleckých děl.

A slíbil, že ji opustí.

Odmítala o posledním ze slibů přemýšlet. Určitě se ty podmínky dohody změnily. Řekla mu, že ho miluje, řekla mu, že chce mít jeho dítě, a on jí pověděl, že to jednou dovolí. Držela se těch slov, uchovávala si je jako talisman. A ten talisman potřebovala, jakmile se banky začaly znovu ozývat. Měla skoro tucet cenných a důležitých skic a leptů, a tak je ujišťovala, že je prodá, jakmile bude mít osvědčení původu. Vše, co teď potřebovala, bylo Malcolmovo jméno a ten příběh, který jí zatím nevyprávěl.

Uprostřed června se město opět potilo. I když zapršelo, z chodníků v horku sálala pára. Mona jen zřídkakdy opouštěla chladivý stín galerie, aby zašla do svého bytu. Nikdy tam s Malcolmem nespala, takže jí to tam připadalo cizí, zatímco Rudá byla jejím domovem.

V neděli ráno se probudila do žhnoucího města a ještě hodiny před otevírací dobou uprchla do galerie. V kanceláři našla na psacím stole knihu založenou rudým sametovým obojkem. Mona se zasmála a srdce jí poskočilo, když spatřila obraz, který Malcolm v knize založil. Opět Manet. Jak příznačné, vrátit se k Manetovi rok po jejich první společné noci. Obraz byl známý, dokonce známější než Olympia. Známý jako Le Déjeuner sur l’herbe – „Snídaně v trávě“. Byl to obraz, který její matka žertovně nazývala „Další nahý oběd“.

Dva oblečení muži odpočívají na trávě a zdá se, že spolu čile rozmlouvají. Vedle mužů sedí úplně nahá žena a dívá se z obrazu přímo na diváka. Muži jí nevěnují žádnou pozornost a nevšímají si ani ženy koupající se v potoku za nimi. Monu napadlo, zda ten obraz byl Manetovým komentářem uměleckých institucí, které se zajímaly víc o diskuze než o okolní, skutečný svět. Ta žena byla příroda v ryzí formě a muži s ní nechtěli nic mít. Ani v nejmenším ji nepřekvapilo, že by Malcolm chtěl takový obraz oživit a napravit to, co nepochybně považoval za morální selhání ze strany mužů.

Mona v očekávání přešla k zadní místnosti a nakoukla dovnitř. Malcolm se při přípravě na schůzku činil. Místo dřevěné podlahy tam pod nohama našla svěží zelenou trávu. Místo stropu viděla mlhavou modrou oblohu. A místo stěn tam mezi stromy protékal stříbrný potůček. Ten den byl pohodový. Vypadalo to jako něčí vzpomínka na perfektní den. Rozhlédla se kolem sebe a viděla, že ze zadní místnosti tam nezůstalo vůbec nic kromě volně stojících dveří, které tam stály jako brána do jiného světa. Nyní pochopila, že nějakým záhadným způsobem to tak zkrátka bylo. Jiný svět Malcolmovy kreace.

Někde poblíž hovořili lidé. Slyšela jejich hlasy, tiché, ale nepochybně mužské. Mona se svlékla a odhodila hedvábnou sukni a halenku do trávy. Šla bosá a nahá za zvukem hlasů těch mužů. Zpozorovala je dřív, než si oni všimli jí. Seděli vedle své deky s piknikem ve svých černých oblecích a přátelsky se rozohňovali nad něčím hloupým a politickým. Malcolma poznala okamžitě. Ten druhý muž jí připadal povědomý, ale věděla, že ji mysl klame. Nikdy dřív ho neviděla. Schovala se za stromem a pozorovala ho. Měl zrzavě hnědé vlasy v moderním střihu na Bruta. Oči měl tmavé, ale ne černé jako ty Malcolmovy. Byly tmavě modré – i na tu vzdálenost si byla jistá. Oči jako noční obloha, a takový měl i úsměv, když hovořil. Vypadal jako jeden z těch, kteří uzavírají své obchody v ložnici, nikoliv v zasedací místnosti. Měl silný nos, silnou bradu a pod vousy silné čelisti a vypadal trochu mladší než Malcolm – možná tak na pětatřicet. Všechno na něm vyzařovalo klidnou sílu. Byl neskutečně hezký a jen tím jí připomínal Malcolma. Na levém prsteníčku měl prsten, ale nebyl snubní. Vypadal jako jakýsi starobylý pečetní prsten, velký, zdobně rytý a stříbrný.

Mona vešla na mýtinku, kde si ti dva muži povídali. Malcolm se podíval jejím směrem a rukou jí naznačil, aby k nim přišla. Plácl na deku vedle nich. Sedla si, trochu rozpačitá kvůli své nahotě, i když věděla, že ten druhý muž s pečetním prstenem není nic jiného než výplod Malcolmovy představivosti. Nebyl o nic skutečnější než ty malé pastelové nymfy nebo muži, kteří za ni nabízeli peníze na trhu s otroky. Nebyl o nic skutečnější než ten římský vězeňský dozorce, který ji prohlížel, o nic skutečnější než ty kněžky sloužící Minotaurovi.

Když se natáhla na dece, Malcolm jí položil ruku na stehno.

„To musí skončit,“ řekl druhému muži. „Je to zastaralé, staromódní. Je to relikvie.“

„Samozřejmě je to relikvie,“ reagoval muž s tmavýma očima. „O tom se nebudu přít.“

„A jaký je tedy váš názor?“ zeptal se Malcolm.

„No, myslím si… Myslím si, že lidi mají svoje relikvie rádi. Ne?“ zeptal se muž a otočil se na Monu.

„Ptáte se mě?“ zeptala se.

„Provozujete uměleckou galerii, ne?“ zeptal se.

„Ano, provozuje,“ odpověděl Malcolm.

„Pak tedy víte lépe než my dva, že lidi milují relikvie,“ řekl ten muž. „Jaký obraz by se prodal za víc peněz – špatný, který je čtyři sta let starý, nebo ten dobrý, dokončený včera?“

„Ten čtyři sta let starý,“ řekla. „Skoro vždycky.“

„Vidíte?“ řekl ten muž. „Můj názor je prokázán. Monarchie zůstává nedotčená.“

„Vy se pokoušíte ukončit monarchii?“ zeptala se Malcolma. „Divné úsilí od Angličana.“

„On je divný Angličan,“ řekl muž.

„Je to relikvie nevzdělané doby,“ řekl Malcolm.

„Stejně jako všechno hodnotné, co se vám oškliví,“ řekl muž. „Včetně manželství.“

„Vzdávám se,“ řekl Malcolm.

Mona se na ně usmívala. Vypadali jako milí staří přátelé, i když ji Malcolm teprve musel svému příteli představit.

„Pojďme hovořit o něčem příjemnějším, než jsou moje nejméně oblíbená slova na ‚m‘,“ řekl Malcolm. „Hovořme o mém oblíbeném ‚m‘.“

„Což je?“ zeptala se Mona.

Malcolm se naklonil a lehce ji políbil na rty.

„Mona,“ řekl.

„Opravdu mnohem lepší téma na konverzaci,“ řekl muž. Mona se na něj podívala a zjistila, že jej má vedle sebe na druhé straně. Ztuhla, když se k ní naklonil, a také ji políbil. Předpokládala, že tam bude jako divák, až se budou s Malcolmem milovat. Teď to vypadalo, že se také zúčastní. Malcolm nikdy nikoho nenechal, aby s ní měl sex v těch jeho fantaziích, které pro ni vykouzlil. Změní se to dnes?

„Věř mi, lásko,“ řekl Malcolm a to bylo vše, co potřebovala slyšet. Muž s tmavýma očima se na ni usmál a Mona jeho úsměv opětovala, nahé tělo jí zčervenalo. Koneckonců všechno to byla fantazie, ne? Byl výplod Malcolmovy představivosti, výplod, který zmizí, hned jak se vrátí do venkovního světa.

Muž ji políbil na ústa; byl to polibek něžný i krutý zároveň. Držel jí v ruce bradu, takže se nemohla odtrhnout od jeho rtů (ne že by chtěla). Jazykem jí pátral v ústech, jako kdyby byla něco, co si koupil jako zajíce v pytli, a chtěl vědět, zda nenaletěl. Při tom líbání se rozehřívala, hřála a pak žhnula. Jemně, ale pevně ji položil na záda a stále ji při tom líbal. Malcolm ji při jeho líbání laskal. Poznala by jeho dotek i se zavázanýma očima, potmě. Laskal jí prsa, zatímco se s tím mužem s tmavýma očima líbali, jeho vousy ji šimraly na bradě a na tvářích. Malcolm si kroutil bradavky kolem prstů, až bolestivě ztvrdly, a když už byly tak citlivé, že myslela, že bude křičet, vzal jednu do úst a cucal ji. Sténala do úst muže s tmavýma očima a ten se uchechtl její vášni.

„Krásná kurva,“ řekl. „Možná si tě nechám.“

Znovu se tiše zasmál a znovu ji drsně líbal. Pokud by to bylo vůbec možné, o čemž pochybovala, připadal jí arogantnější než Malcolm. Začínal se jí líbit. Jeho jazyk se dotkl jejího a ucítila mezi nimi přeskočit elektrickou jiskru. Poskočilo jí z toho srdce a zachvěl se jí žaludek. Možná to bylo jen od toho, jak se Malcolm dotýkal jejího nahého těla, když jí rukou jezdil od prsou ke stehnům a zpátky.

Malcolm jí roztáhl nohy a lehl si jí mezi stehna. Chtěla přerušit líbání, když jí Malcolm rozevřel stydké pysky a lízal ji, ale ten muž s tmavýma očima to nedovolil. Nutil ji k líbání, i když jí Malcolm olizoval klitoris. Líbání přešlo do té nejsladší formy mučení, když si Malcolm hrál s její vaginou, třel ji po přední stěně a konečky prstů jemně zasouval do jejích nejvíc rozechvělých a citlivých míst. Líbání a orgasmus zároveň se zdály být nemožné, ale oba muži zřejmě měli v úmyslu ji k tomu donutit.

Muž s tmavýma očima vzal do ruky její prs a mačkal jej, zatímco ještě víc prohloubil líbání, jazykem se jí nořil do úst, jako kdyby chtěl spolykat každý její sten. Chutnal po medovém víně a čerstvě natrhaných hruškách – omamující, výborná směs, jako sangrie. Rozevřela ústa ještě víc, když Malcolm rozevíral palcem a ukazováčkem její sevřenou kundu. Sténala do úst svého nového milence a cítila, že se ten muž snaží nesmát.

Mona zaznamenala, že se Malcolm hýbe. Neviděla, co dělá, protože polibky jí nedovolovaly zvednout hlavu. Ale cítila to – cítila, jak do ní zasunul silný konec svého penisu. Pokusila se zvednout boky, chtěla z něj víc, ale přidržoval ji na zemi. Znovu přitiskl ústa k jejímu levému prsu a cucal. Tmavooký muž ji líbal na čelisti, oštipoval jí ušní lalůček a nakonec si vzal do úst pravý prs. Nikdy v životě ji dva různí muži necucali zároveň. Zvrátila hlavu a prohnula se v zádech. Ano… To bylo ono, nevýslovná slast. Ta dvoje horká sající ústa a její tělo, jejich majetek a vlastnictví. Tmavooký muž vzal do ruky její prs a sevřel ho. Vytahoval bradavku. Tahal a kroutil ji, ne brutálně, ale také ne něžně, a ten pocit jí propichoval hruď až do zad. Muž jí při tom laskání a cucání na ten prs zíral. Zdálo se, že jej hypnotizuje, skoro jako kdyby byl stejně překvapený jako ona, že je tam a tohle dělá. Kdo je to? Zdál se být hmotnější než ty přízraky a stíny lidí, které Malcolm vyčaroval ve svých jiných fantaziích. Vydechl slovo „báječné“, než jí začal znovu líbat bradavku. Zabořila mu prsty do nazrzlých vlasů. Shledávala jej neskutečně krásným. Malcolmovi se tenhle fantastický chlapík povedl. Třeba jí čte myšlenky a našel jí ideálního milence. Nedivila by se.

Otočila hlavu a viděla, jak se na ni Malcolm dívá – s její bradavkou hluboko v ústech. Konečky prstů se dotkla jeho tváře a láskyplně se na něj usmála. Zvedl hlavu, oplatil jí úsměv a pak do ní přirazil penis tak silně, že měla před očima rudé hvězdičky.

„Ďáble…,“ řekla a Malcolm se ďábelsky zachechtal.

Tmavooký muž jí přitiskl ústa na ucho. „Je děsný, viď?“ zašeptal. „Ale chceš něco vědět?“

„Povídej,“ odpověděla.

„Já jsem horší.“

V jeho očích viděla, že to myslí vážně – ale co kdyby jej vzala za slovo?

„Dokaž to,“ řekla.

Překvapeně vykulil oči a zornice se mu rozšířily touhou. „Asi sním,“ řekl.

„Jak to?“

„Protože jsi moje vysněná dívka.“

Než mohla něco říct, znovu se sklonil k jejím ústům. Stiskl jí prs, zatímco ji líbal, a Malcolm mezitím šukal její vlhkou kundu. Ten orgán v ní byla extáze. Malcolm měl její nohy na ramenou, aby mohl zasunout široký a pevný konec až do jejích nejzazších míst.

„Měla bys takhle být pořád,“ řekl jí do rtů tmavooký muž. „Nahá s ptákem zaraženým uvnitř. Sluší ti to.“

„Opravdu?“ zeptala se a jen stěží věděla, co říká, jak se v tom okamžiku ztrácela.

„Tvoje prsa jsou rudá jako růže a tvoje bradavky jsou jako rudé víno. Nemůžu se dočkat, až zjistím, jaký odstín rudé má tvoje kunda.“

„Až s ní skončím, tak bude rudá a bílá,“ řekl Malcolm. „Jako lízátko.“

„Nebo jako švédská vlajka,“ řekla Mona. „Nebo je to dánská?“

„Zanechám ti modré modřiny a bude to vlajka Ameriky, Anglie a Francie,“ řekl Malcolm. „A zasalutuju jim všem.“

„Ne.“ Tmavooký muž zavrtěl hlavou a pohladil jí rty. „Rosa sericea. Bílé květy, ale trny jsou krvavě rudé a velké jako okvětní lístky. Krásná a nebezpečná, takové musí být, když se muž dostane do tvojí kundy.“

„A taky tě chytí do pasti,“ řekl Malcolm. „Ale nebudeš se chtít už nikdy dostat ven.“

Mona se zasmála, opilá štěstím, opilá chtíčem.

„Pojď sem, mladíku,“ řekl Malcolm. „Uvidíš, co tím myslím.“

Malcolm z ní vytáhl penis a natáhl jí nohy na deku. Ulehl na bok vedle ní. Tmavooký muž zaujal mezi jejíma nohama Malcolmovo místo. Těšilo ji roztáhnout stehna a vystavit se mu. Oběma rukama jí rozevřel stydké pysky a doširoka je roztáhl, aby započal svoji prohlídku a zkoumání.

„Červená jako jablko,“ řekl a souhlasně přikyvoval hlavou. „Barva, která svedla Adama i Evu. Chutnáš tak sladce, jak vypadáš?“ zeptal se, ale nečekal na odpověď. Sklonil hlavu a lízal jí vnitřní pysky, jazykem točil dokola všude kolem. Než se zvedl, jednou jí strčil jazyk do rozevřeného otvoru. „Ještě sladší, než jsem si myslel. Sladká a nakyslá. Považujte mě za padlého muže.“

Stáhl si sako a odhodil jej stranou.

Pak si rozepnul kalhoty a vytáhl ven svůj úd, který už měl v plné erekci. Při pohledu na něj začala Mona rychle dýchat. Byl temně rudý a napínal se mu v ruce. Krásný mužský orgán, byl dlouhý a silný a její touha po něm rostla, jak si jej třel.

„Otevři se mi,“ nařídil tmavooký muž. Roztáhla stydké pysky, jako to dělal on, a použila ruce, aby odhalila vstup. Obkročmo si na ni sedl, penis přitiskl k otvoru a rukou jej tam přidržel. Jedním rozhodným přiražením do ní pronikl a bez meškání ji začal šukat. Popadl ji za stehno, ovinul si její nohu kolem zad a pak do ní bušil ráznými přírazy. Byl nad ní a pod ní zároveň, zvedl jí pánev nahoru, aby si vsunul kolena pod její boky a mohl do ní pronikat hlouběji. Mona se jej chtěla dotknout, ale popadl ji za zápěstí a uvěznil na dece. Neznal slitování, tenhle muž s očima noční oblohy, nepřipouštěl žádné odmlouvání. Žádný oddech nebo soucit nepřipadaly v úvahu. Existovala výhradně proto, aby přijímala jeho penis a aby se jí to líbilo. To druhé však nebylo povinné.

Mona krátce a prudce dýchala, když ji ten muž šukal svým železným ptákem. Vnitřní svaly se jí svíraly a kroutily, chňapaly po tom údu, nešetřily vlhkostí, pozorností a obdivem. Jen stěží dokázala vydržet ten vzrůstající tlak. Malcolm přidával k jejímu utrpení a lehce stahoval tkáň na klitorisu a odhaloval zduřelý uzlík pod ní. Ten pulzoval do jeho prstů, pulzoval spolu s mocným přirážením, které pokaždé oddělovalo záhyby na přirození. Z jejích rtů se linuly nelidské zvuky. Břicho se jí svíralo. Stehna se jí svírala. Malcolmovy prsty na klitorisu, penis tmavookého muže mizející v ní a těžká, nateklá prsa zvedající se a klesající s každým drsným přiražením – to všechno bylo pro Monu příliš. Viděla příliš moc, cítila příliš moc a vydržela víc než dost, aby to přežila. A právě když už to nemohla vydržet, dali jí víc.

Dávali jí víc.

Muž s tmavýma očima ji zvedl do náruče a přitiskl si ji k hrudi, přičemž jeho penis pořád zůstával v ní. Ovinula mu paže kolem těla a držela jej tak pevně, jako držel on ji. Překulil se s ní na záda, a jakmile byla nahoře, začala ho šukat. Dala mu ruce na hrudník a prohnula se v zádech, nastavila mu prsa, nabídla mu je k cucání a dotekům. Kroutila boky dokola a třela se o orgán uvnitř svého těla. Muž pod ní bez varování vyhodil boky nahoru a nadzvedl ji. Zachytil ji, než mu spadla na hruď, a držel ji na sobě. Bránila se pažím, které ji svíraly. Potřebovala se hýbat, dosáhnout orgasmu. Šílela, že se nemůže udělat. Ale ten muž byl desetkrát silnější než ona a pevně ji na sobě držel. Klouzal jí rukama po zádech, když ve vedru dýchala rychle jako zvíře. Popadl ji za zadek a roztáhl jí hýždě. Mona zalapala po dechu, u konečníku ucítila něco chladného a vlhkého, ale poznala prsty, které se jí dotýkaly. Malcolmovy prsty pomalu pronikaly do jejího druhého otvoru. Při tomhle nejrozkošnějším vniknutí vzdychala. Znovu ji důkladně naolejoval. Nejprve použil jen jeden prst, ale když se její konečník otevřel, strčil dovnitř i druhý. Brzy byla schopná pojmout tři jeho prsty. Tlačil je do ní, dokud se nedostal snadno dovnitř. Šukal ji s nimi a muž dole se v ní začal opět hýbat. Společně ji šukali, klouzali dovnitř i ven zároveň. Když oba její otvory opustili, málem se rozplakala nad bolavou prázdnotou, ale v mžiku byli znovu v ní, až vzdychala štěstím, nevýslovným štěstím.

Muž pod ní si stáhl nohy k sobě a Malcolm se zvedl, přitiskl se jí na záda, aby k ní mohl zezadu. Prsty brzy zmizely a nahradil je jeho penis. Věděla, že to přijde, a i když to chtěla, bála se toho. Malcolm vycítil její napětí a zklidňoval ji sérií polibků na nahá ramena.

„Otevři se mi,“ zašeptal a ona roztáhla stehna, jak nejvíc mohla. Nemohla se hýbat a ani to nebylo nutné, když ji vyplnili oba muži. Jejich údy ji připevnily na místě. Mona zabořila hlavu do jamky na silném krku tmavookého muže, ležela tam a přijímala to všechno, když ti dva muži společně a najednou používali její otvory.

Bylo to obscénní, dva muži naráz šukali obě její díry. Cítila ty dva orgány oddělené pouze stěnou citlivé tkáně, která se mezi nimi chvěla, stahovala a uhýbala. Nabodnutá na tyhle dva oštěpy nemohla dělat nic, jen zůstat nehybná a přijímat. Zaťala prsty do lněné košile tmavookého muže a držela se ho jako o život. Dýchala přerývaně, zoufale, hladově, a byla to hudba pro její uši. Slabé steny ožívaly a zmíraly v jeho hrdle. Ještě nikdy neslyšela tak erotické zvuky. Pohlédla na něj a viděla, že má zavřené oči a pootevřené rty, a nemohla si pomoct, aby ta ústa nelíbala. Stále chutnala po všem rudém a svůdném.

„Kdybys byla na prodej, zastavil bych svoji duši, abych si tě koupil,“ řekl jí ten muž do ucha. „Koupil bych si tě a přivázanou k posteli jako nahou otrokyni. Ukazoval bych tvoji kundu každému muži, který by překročil práh mého domu, aby viděl můj drahocenný majetek a záviděl mi. Šukal bych před tebou krásné ženy a pak je hned poslal domů ještě vlhké od mého semene, abys věděla, že bych mohl mít kteroukoliv dívku, jakou by se mi zachtělo mít, ale ty bys byla jediná, kterou bych si chtěl nechat. Přivázal bych tě ke stolu v jídelně a pil z tebe svoje víno. Své nejdražší přátele bych nechal, aby tě ohnuli přes kulečníkový stůl a šukali tvoji kundu a prdel, zatímco já bych seděl ve své oblíbené klubovce, popíjel skotskou a díval se, jak se pro moje pobavení svíjíš. A později, až bych tě šukal v naší posteli, mohla bys mi co nejpodrobněji povídat, jak moc upřednostňuješ můj penis před těmi jejich. A když bys byla moc hodná holčička, podělil bych se o tebe takhle, s ptáky v obou dírách – a když bys byla hodňoučká, dovolím ti, abys měla ptáky ve všech třech. Jsi úžasná kurva a chtěl bych tě mít na svém ptáku každý den po zbytek tvého života.“

Ta slova byla pro Monu příliš. Vagina se jí stahovala tak silně, až vykřikla. Svaly v břiše se vlnily. Elektrický proud jí projížděl po páteři vzadu do krku. Stehna se jí chvěla a celá se třásla. Vyvrcholení se dvěma údy hluboko v ní bylo zničující. Nikdy se z toho nevzpamatuje. Nebralo to konce, a když to konečně přestalo, myslela si, že na chvíli zemřela.

„Věděl jsem, že vám to spolu půjde,“ řekl Malcolm a nemilosrdně pokračoval se sondováním v jejích hlubinách.

Mona si položila hlavu na hruď tmavookého muže a cítila tiché dunění jeho smíchu. Oba muži ji dál používali, aniž se aktivně účastnila. Otvory měla vlhké a roztažené. Co víc kromě přijímání od ní požadovali? Malcolmovy ruce ji škrábaly na nahých zádech a chvěla se jako správně podrbaná kočka. Tmavooký muž do ní pumpoval a s každým přiražením ji svým penisem nadzvedával. Směřovali k vyvrcholení, zadržovali je a pak se k němu společně blížili. Celá její bytost se nyní soustředila v pánvi, ve dvou otvorech, které používali, a v ničem jiném. Ležela ochable na muži s temnýma očima a čekala, až s ní skončí. Čím dřív skončí, tím dřív to zase všechno začne.

Malcolmova ruka jí vzadu sevřela krk, ne silně, ale majetnicky. Jeho přirážení zpomalilo a bylo hlubší. Už tam skoro byl. Poznala to podle zvuků, které vydával – hrdelní steny přešly do dlouhého tichého dýchání. Stisk na krku zesílil. Malcolm se udělal do ní, jeho horké výstřiky jí plnily střeva, zatímco muž pod ní zvedl boky a zároveň s Malcolmem se do ní vyprázdnil. Ztuhla, zadržela dech, cítila porce jejich spermatu v obou svých otvorech. Bylo obscénní být takhle používaná, ale přijímala to, vychutnávala si to, milovala to. Nestydatě, slastně a absolutně to milovala.

Malcolm z ní vytáhl penis jako první a Mona se posadila s penisem tmavookého muže stále v sobě.

„Nádhera,“ řekl, když se prohnula v zádech a protřásla si vlasy. „Proč jsi jenom sen?“

„Nejsem,“ řekla.

Zvedl hlavu a zašeptal jí do ucha: „Přál bych si, abych tomu směl věřit.“ Jen se zasmála. Mona přesně věděla, jak se cítí. Překulil ji na záda a vyklouzl z ní. Zavřela oči a protáhla se v kropenatých slunečních paprscích, deroucích se skrz baldachýn stromů nad hlavou. Poblíž bublal a zurčel potok. Stehna měla slizká od spermatu a nepřestávala se usmívat.

„Jsi šťastná?“ zeptal se Malcolm. Otevřela oči a přikývla.

„A pěkně zaneřáděná,“ řekla a roztáhla nohy, aby mu ukázala, jak je od nich mokrá.

„Jejda. S tím budeme muset něco udělat, viď?“ zeptal se Malcolm. Otočil se na muže s očima noční oblohy. „Co myslíš?“

„Myslím…,“ začal ten muž. „Myslím…, že jsi moc pomalý, starouši!“

Po těch slovech se tmavooký muž svlékl a nahý se rozeběhl do vody.

„Mladíci,“ řekl Malcolm a zavrtěl hlavou. „Nikdy nedospějí.“

„Nikdy,“ řekla Mona. Malcolm se svlékl donaha stejně rychle jako ten muž před ním a jí nezbývalo než za nimi utíkat k potoku. Běžela volně, beze strachu, věděla, že tenhle svět je pro ni bezpečný. Její chodidla nenarazí na žádný kámen. V trávě se neskrývali žádní hadi.

Doběhla k potoku a stoupla si na velký placatý kámen na břehu. Tmavooký muž už svíral tu koupající se ženu v náručí. Z těla jí strhal mokrou a přiléhavou mušelínovou látku. Smála se a radostně se kroutila v jeho sevření a vůbec se nebránila, aby unikla jeho pozornosti. Malcolm stál na kameni vedle Mony a ponořil se do vody. Jeho dlouhé, štíhlé tělo bylo stejně pružné a svalnaté jako tělo o polovinu mladšího muže. Sedla si na kámen a nohy jí visely do vody, když k ní Malcolm doplaval zpátky. Postavil se u kraje, voda mu sahala do pasu a Mona ho nechala, aby ji zvedl a ponořil do vody. Ta byla teplá jako ve vaně a Mona Malcolmovi nadšeně ovinula nohy kolem pasu a paže kolem ramen. Zasunul do ní penis. Vklouzl do ní snadno, protože byla pořád ještě dost otevřená z dřívějška. Vzdechla a položila si hlavu na Malcolmovo silné rameno.

Nehovořili a nelíbali se. Jen tak spolu odpočívali ve vodě s těly intimně propletenými. Napůl dřímala a napůl sledovala, jak Malcolmův přítel souloží na mělčině s koupající se ženou. Měl ji zády ohnutou přes naplavený kus dřeva a mazlil se s jejím bujným poprsím. Štípal a vytahoval bradavky, cucal citlivé růžové vrcholky a ta žena celou dobu sténala slastí.

„Kdo je to?“ zeptala se Mona.

„Drahý přítel.“

„Je skutečný?“

„Tak skutečný, jako jsem já.“

„Jsi skutečný?“

„Na ženu, kterou moc nezajímají odpovědi, se dost vyptáváš.“

„Bojím se, že tě ztratím,“ řekla. „To je všechno.“

„Budeš mě mít pořád u sebe, když si to budeš přát,“ řekl.

„Víš dobře, že si to přeji.“

„Pak to tak bude.“

Nepotřebovala žádná další slova útěchy. To byla slova, která chtěla slyšet už celé týdny. Pod hladinou potoka ji Malcolm znovu šukal, využil beztížné vody, aby ji zvedl v pase a přitiskl na sebe. Když ji šukal, sledovala tu ženu a tmavookého muže. Zatáhl ji až ke břehu potoka, kde byla voda jen několik centimetrů hluboká, a dal si ji na všechny čtyři. Mona sledovala, jak si ji bere zezadu, rukama ji drží v pase, aby udržel rovnováhu. Bylo fascinující ho pozorovat. Dívala se, jak se mu svaly na stehnech a zadku při přirážení stahují a uvolňují. Dívala se, jak se jeho silný rudý pták cpe do jejího těla pravidelným rytmem motorového pístu. Krásný muž, široký v ramenou a štíhlý, ale dost svalnatý na to, aby skutečně ublížil, kdyby chtěl. Mohla by ho pozorovat celý den.

„Mono…“ Malcolm jí zašeptal její jméno do ucha. Z jeho napjatého těla a z toho, jak pevně ji držel u sebe, poznala, že se blíží k vyvrcholení. Když se udělal, naklonil ji dozadu a nechal ji vznášet se na hladině potoka, její narudlé vlasy se jí rozprostřely kolem hlavy jako svatozář ikony. Malcolm si něžně hrál s jejími prsy, když ležela na vodě s nohama stále ovinutýma kolem jeho pasu. Nebylo nic, co by mu se svým tělem nedovolila dělat, a také mu to řekla.

„To rád slyším,“ řekl a lehce ji zatahal za bradavky. „A mám samozřejmě v úmyslu tě využít.“

„K čemu?“ zeptala se, ale nezáleželo jí na tom. Bylo jí to jedno. Když ji využíval Malcolm, její tělo bylo jeho hračkou.

„Říkal jsem ti. Abych dodržel slib, který jsem dal.“

„Kdy ho splníš?“ usmála se na slunce nad hlavou. Tohle byl ráj. Tohle byla slast. Tohle bylo všechno, o čem se příliš bála snít, ale bývala by snila, kdyby si troufla.

Malcolm jí podepřel hlavu, zvedl ji z vody a hleděli si z očí do očí. Políbil ji na ústa, byl to hluboký, sametový polibek. Jejich jazyky se setkaly a spojily, voda kolem nich pleskala a olizovala jim kůži. Na břehu potoka ten muž s očima noční oblohy stále souložil s krásnou černovlasou ženou, která nyní ležela na zádech s nohama ve vzduchu, a on do ní brutálně přirážel. Jedním silným zatlačením do ní Malcolm znovu do hloubky pronikl, a když z toho nečekaného vniknutí zalapala po dechu, usmál se a zodpověděl její otázku.

„Začnu jej plnit… Teď.“

Mona otevřela oči. Ležela v posteli v zadní místnosti, a přestože byla sama, tělo se jí chvělo orgasmem. Strčila prsty do té vlhkosti a vnitřní svaly se kolem nich svíraly.

Když to pominulo, překulila se na bok do klubíčka. Malcolm ji nikdy takhle neopustil, nikdy takhle náhle, nikdy, když byla vzhůru.

Vyděsilo ji to. Ale vedle sebe na polštáři spatřila bílou obálku a vzrušeně se posadila. Třeba ji samotnou nakonec nenechal.

Když ve spěchu otevírala obálku, řízla se o tenký papír do prstu a brzy se na bílé objevila červená. Bylo jí to jedno. Nejdůležitější pro ni byla slova, která hltala; slova napsaná Malcolmovým uvolněným rukopisem.

Mono, moje milovaná kurvo,

ani nevíš, jaký dar jsi mi tenhle poslední rok dala. I když jsem ti za něj platil, a platil draze, stál za to. Teď vím, že všechno bude tak, jak jsem si přál.

Někdo si pro mě jde. Dlužím mu, a jak víš až moc dobře, dluhy musí být splaceny. Ale on své slovo dodržel a teď je řada na mně, abych dodržel to svoje. Co se týče naší dohody, přiznávám, že jsem ti na naší druhé schůzce při zmínce, že sedíš na zlatém dolu, neřekl celou pravdu. Myslela sis, že se to týká tvého těla – a do jisté míry ses nemýlila. Co jsem však měl říct, bylo, že spíš na zlatém dolu. Otevři ty koule na posteli a uvidíš, co tím míním.

A co se týče toho, kdo jsem, to brzy poznáš.

Se vší touhou

Malcolm

P. S. Udělej všechno, co musíš, ale nech si mě navždy.

Koule na posteli? Co proboha myslel tím „otevři koule na posteli“? A co proboha myslel tím „nechat si ho navždy“? Určitě to byla jeho starost, nikoliv její. Obsah toho dopisu ji silně rozrušil. Zaznívalo z něj něco definitivního. Znělo z něj něco jako rozloučení.

Mona vstala a zírala na ty koule na posteli. Nejblíž k ní, u nohou postele, nebylo nic jiného než mosazná koule. Položila na ni ruku a otočila s ní. Nejprve to nešlo, ale pak ucítila, že se trochu pohnula. Otočila ji oběma rukama. Stará postel nechtěla tu kouli pustit, ale nakonec se ji podařilo sundat. Nakoukla do sloupku a zjistila, že byl dutý, jak se dalo očekávat, a nebyl prázdný.

Něco bylo uvnitř. Něco srolovaného a zabaleného do nažloutlého plátna. Opatrně vytáhla ten plátěný válec ze sloupku postele. Odstranila plátěný obal a našla srolované plátno. Mona se třásla, když jej rozvíjela, postupovala pomalu a opatrně, aby nepoškodila obraz, který byl v její posteli schovaný bůhví jak dlouho. Nejdřív viděla jen něco černého. Pak trochu červeného na obou stranách. Kapsu se zlatým řetízkem. Pak knoflíky na bílém límečku. Potom obličej, který znala lépe než ten svůj, ďábelsky krásný obličej, neusmíval se ústy, ale trochu očima, očima, jež byly tak černé, že nešlo poznat, kde končí panenka a začíná duhovka.

Malcolm v černém třídílném obleku. Byl na obraze. Dole na plátně bylo jméno malíře portrétu. Hned věděla, o koho jde, protože před pěti lety měli v Rudé galerii výstavu ženských portrétů. Muž známý svými malbami anglické aristokracie. Muž, který byl od padesátých let po smrti.

Mona otočila obraz.

Ne, to není možné. Ne. Nemůže to být možné.

A přece. Stálo to tam. Napsáné tužkou na rubu plátna.

Olejomalba, portrét, 1938.

11. Únos Sabinek

…

O tři měsíce později

„Zase volali z Times,“ řekla Gabrielle ve dveřích do Moniny kanceláře.

„Co chtějí tentokrát?“ zeptala se Mona a ani nezvedla hlavu od svého aukčního katalogu.

„Říkají, že chtějí udělat reportáž o galerii do společenské rubriky. Myslím, že bys to měla udělat, ne?“

Mona se podívala na svoji asistentku. Gabrielle byla vysoká, urostlá a černá a měla ten nejhezčí francouzský přízvuk, kdy každé její slovo znělo jako namočené do stříbra. „Společenská“ byla společenzzzká a „Times“ znělo jako Timezzz. Kombinace krásy s přízvukem byla perfektní, aby Gabrielle do Rudé přijala. Nikdo té ženě nedokázal říct ne, když pronesla: „Samozřejmě si to přejete koupit. Zabalím vám to.“

„Asi bychom měly souhlasit,“ řekla Mona. „Times nám daly hodně dobrého prostoru zdarma.“

„Zítra ráno jim zavolám a dám jim vědět. Je dobré nechat muže i tisk trochu zapotit, než jim řekneme ano.“

„Dobrá rada,“ řekla Mona. Gabrielle se zasmála a ve svém černém kostýmku a černých vysokých lodičkách odkráčela ze dveří. Bylo tak pěkné znovu si moci dovolit zaměstnance. Od objevu obrazů srolovaných a ukrytých v mosazné posteli zvonil telefon v Rudé galerii dnem i nocí. Telefonovali kupci, reportéři a všichni zvědavci. Ve sloupku postele našla Mona dva obrazy, ale umělecký svět znal pouze jeden z nich – ztracený obraz od Picassa s jednou z jeho mnoha milenek. O tom druhém nikomu nic neřekla. Nechala jej zarámovat a pověsila ho v Rudé galerii na čestné místo s popiskem, na němž stálo „Neznámý muž, 1938, malíř Anthony Devas“.

Obraz od Picassa si nechala ověřit, a přestože neměla důkaz o původu, umělecký svět z něj šílel. Mona jej zapůjčila muzeu umění, které zaručovalo nejlepší bezpečnost, péči a spoustu obdivovatelů. Zabývala se nabídkami kupců na Picassa i všechny ostatní skici a lepty, jež jí Malcolm dal, ale prodávat zatím nechtěla. Picasso byl Malcolmův dárek na rozloučenou. Jelikož ji opustil, aniž jí dal dítě, které od něj chtěla, odmítala se vzdát čehokoliv, co ji s ním spojovalo. Myslela na něj každý den. Budila se vzpomínkou na něj. Usínala a snila o něm. Fantazírovala o něm. A každý den přicházela do Rudé, odemkla, roztáhla závěsy a zírala do jeho tmavých, usmívajících se očí, které její pohled opětovaly z pozlaceného rámu. Pověsila ten Malcolmův portrét tam, kde dřív visel Hon na lišku od Morlanda. Představovala si, jak tam Malcolm stál a díval se na ten obraz, jednu ruku na boku a druhou na bradě. V jejím srdci to tam vždycky bude. Bylo to v jejím těle, kde jej chtěla, ale to nebylo možné. Pokud bylo Malcolmovi v roce 1938 kolem čtyřicítky, nyní by mu bylo přes sto let, takže není pravděpodobné, že by ještě žil. Byl to jeho duch, který k ní přišel? Cestoval nějakým způsobem v čase, nebo si našel jinou cestu do jejích snů? Nevěděla a zřejmě to nikdy vědět nebude. Ale dodržel jednu část svého slibu. Zachránil Rudou. Poté, co byl Picasso oceněný na miliony dolarů, sběratelské agentury přestaly volat. Banka restrukturalizovala její půjčku, a byla si tak schopná opět zřídit úvěrovou linku, najmout Gabrielle, nechat galerii vymalovat a opravit a umělecký svět se znovu ozýval. Měla by být tak šťastná…

A přesto.

Malcolm.

Řekl, že si jej má nechat, a tak si ho nechala. Nechala si ho v rámu na stěně. Nebylo to přesně to, co by chtěla, ale bude to muset stačit, že ano?

Mona si povzdechla. Z oka jí skanula slza a dopadla na aukční katalog. Hloupá holka, brečí kvůli chlapovi, který jí platil za sex. Nesmysl. Měla by se chovat jako dospělá žena, a ne jako nešťastně zamilovaná školačka. Otevřela zásuvku v psacím stole, aby si vyndala kapesník, a našla tam knihu o umění. Nevybavovala si, že by ji tam uložila. Vyndala ji a našla v ní stránku založenou rudým sametovým obojkem.

Malcolm?

Nemohla dýchat. Musela se přemáhat, aby se nadechla a vydechla, když tu knihu pokládala na stůl. Otevřela ji na založené stránce a zalapala po dechu.

Obraz od Rubense. Únos Sabinek, 1637.

Mona se chvěla strachem a šokem a zírala na ten známý obraz. Moc dobře ho znala. Zkoumali jej na jednom z mnoha jejích kurzů historie umění. Obraz, bouře pohybu, barev a světla, znázorňoval známý únos dcer mužů ze Sabiny, kteří odmítli dovolit, aby se římští muži přiženili do jejich rodin. Monina matka nesnášela, že slovo raptio, které znamenalo „únos“, bylo do angličtiny přeloženo jako „znásilnění“. Říkala, že to z žen dělá oběti, když ve skutečnosti statečně zasáhly do následné války mezi Sabiny a Římany, aby zastavily vraždění svých otců svými manželi. Ale s tím měla matka vždycky problém. Mona jí připomněla, že i když nebyly znásilněné, byly unesené a nucené do sňatků. Matka nad tím mávla rukou a řekla Moně, že ty ženy stejně byly doslova zajatkyněmi svých otců, takže jejich život před únosem nebyl žádný med. Mona nařkla matku, že na historii aplikuje svoje pravidlo „krása nad pravdu“. Matka se jen ušklíbla a řekla jí: „Ty jsi nikdy neslyšela o Svaté sabinské říši, viď? Římané právem zvítězili.“ Mona to téma nechala být a od té doby si na ten obraz málokdy vzpomněla.

Až nyní.

Mona vstala a běžela do zadní místnosti. Rozrazila dveře, a nenašla tam nic. Jen obrazy, sošky, krabice a zásoby. Mosaznou postel si přestěhovala do svého bytu. Ze zadní místnosti už bylo jen skladiště. Malcolm tam určitě nebyl. Napůl očekávala, že jej tam najde v uniformě římského centuriona, připraveného přehodit si ji přes sedlo svého koně a vzít ji k sobě domů, kde by z ní udělal svoji manželku. Hezká fantazie, ale jen fantazie.

Někdo si z ní krutě vystřelil. Mona za sebou zavřela dveře do zadní místnosti.

„Jestli chcete, tak už zamknu,“ řekla Gabrielle ve dveřích do kanceláře.

„Ano, děkuji vám,“ řekla Mona.

„Zase budete dlouho pracovat?“

„Vždycky.“

„Příliš pracujete,“ řekla Gabrielle. „Měla byste si vzít nějaký den volna. Víte, že za vás můžu na Rudou a Tu-Tu dohlédnout. Co jsem nastoupila, tak jste neměla žádné volno.“

Mona se usmála. Gabrielle byla hodná a vycházely spolu dobře, ale Mona nikdy nesebrala odvahu, aby své hezké asistence řekla, že do Rudé chodí každý den kvůli Malcolmovi – protože jí chybí, protože si byla jistá, že s ní ještě docela neskončil. Jak říct ženě, tak rozumné a inteligentní, jako je Gabrielle, že miluje muže, jenž je s největší pravděpodobností duch? To samozřejmě nejde. Tak si tedy nechávala svá tajemství pro sebe.

„Popřemýšlím o tom,“ řekla Mona. Možná si nějaké to volno vezme. Nemůže přece být rukojmím vzpomínky celý život. „I když nevím, co bych si se sebou počala.“

„To vyřešíte.“ Gabrielle se chystala odejít. „Nebo ne.“

„Nevyřeším?“

„Ne, nezamknu.“ Gabrielle se podívala přes rameno na Monu. „Pořád je tady.“

Poslední slova zašeptala a Mona na ni přimhouřila oči. Gabrielle na ni zakývala prstem a Mona přešla za ní ke dveřím.

„Kdo to je?“ zašeptala Gabrielle. „Už je tady přes hodinu.“ Mona nakoukla do galerie. Nějaký muž stál před Malcolmovým portrétem, jednu ruku měl na boku, druhou v kapse. „Zdá se, že se Tu-Tu líbí.“

Černý kocour seděl na podlaze u mužových nohou. Vypadalo to, že oba zírají na ten obraz.

„Já nevím,“ řekla Mona.

„Je strašně hezký,“ zašeptala Gabrielle.

Mona to nemohla popřít. Upravila si červenou sukni a černou halenku. „Můžeš odejít bočními dveřmi,“ řekla. „Až odejde, zamknu.“

Gabrielle se usmála. Rozepnula knoflík na Monině halence, a odhalila tak krajkový okraj její černé podprsenky.

„Poděkujete mi později,“ řekla Gabrielle, než nechala Monu v galerii samotnou s mužem v obleku.

Když Gabrielle odešla a v galerii zůstala jen ona, Tu-Tu a ten muž, přinutila se k němu přejít. Skoro si zapnula zpátky ten knoflík, ale neudělala to. Proč se obtěžovat?

„Pane? Zavíráme,“ řekla. Ten muž se na ni nepodíval, ani nedal najevo, že něco řekla. Měl nazrzlé hnědé vlasy, vlnité a elegantní, a oči hodně tmavé… ale nepochybně modré. Tmavomodré. Štíhlý, ale se širokými rameny, silným nosem, silnou bradou a silnými čelistmi, byl pohlednější, než měl jakýkoliv muž právo být.

Připadal jí hodně povědomý, ale nedařilo se jí jej někam umístit.

„Pane?“

„Potřebuji hovořit s majitelem tohoto podniku,“ řekl muž ostrým anglickým přízvukem.

„Jsem Mona St. Jamesová. Já jsem majitelka.“

„Nuže, slečno St. Jamesová, kolik za ten obraz?“

„Není na prodej,“ odpověděla.

„Všechno je na prodej. Řekněte si cenu, zaplatím.“

„Tenhle obraz je k nezaplacení.“

Ušklíbl se. „K nezaplacení? Odmítám věřit, že pro vás něco znamená. Ani nevíte, kdo to je, viďte? Mimoto, váš popisek není správný.“

„Nesouhlasím,“ řekla. „Moje asistentka je při rešerších velice důkladná. Obraz je jasně označený rokem 1938 a malířem je nepochybně Anthony Devas.“

„O to nejde. Problém je předmět toho obrazu. Není to žádný ‚neznámý muž‘. Vím to, protože jej znám.“

„Vy ho znáte?“

„Jmenuje se Malcolm Arthur Augustus Fitzroy, třináctý hrabě z Godwicku.“

Mona si zakryla rukou ústa, aby umlčela zalapání po dechu. Konečně. Konečně! Dozvěděla se jeho jméno. Malcolm Arthur Augustus Fitzroy. Hrabě z Godwicku.

„Víte to určitě?“

„Vím to určitě,“ řekl ten muž.

„Jak to?“

Otočil se a podíval se jí přímo do tváře. Měl velitelského ducha. Veitelského a silného. Muž, který je zvyklý, že je po jeho.

„Protože já se jmenuji Spencer Arthur Malcolm Fitzroy a jsem patnáctý hrabě z Godwicku. Ten ‚neznámý‘ muž na vaší zdi je můj dědeček.“

„Malcolm je váš dědeček?“

„Byl, ano. I když zemřel dlouho předtím, než jsem se narodil.“ Svraštil hezké obočí. „Řekla jste, že se jmenujete Mona?“

„Ano,“ odpověděla. „Vy jste tedy Malcolmův vnuk.“ Věděla, že se opakuje, ale byla příliš šokovaná, aby mlčela.

„Jak jste k tomu obrazu přišla?“ zeptal se hrabě.

„Jak jste věděl, že ho mám?“ zeptala se.

„Já se ptal první.“

„Neodpovím, dokud neodpovíte vy,“ řekla.

„V Sunday Times byl článek o ztraceném Picassově obrazu, který se našel v Americe. Obraz ženy v červené a modré. Byla tam také fotografie interiéru Rudé se známým obrazem v pozadí… S obrazem, který jednou visel ve Wingthorn Hall, v rodinném sídle mých předků.“

„Našla jsem ho srolovaný ve sloupku své postele,“ řekla.

„Mosazná postel. Starožitná mosazná postel.“

„Ano, to je. Ale jak –“ Neřekla tisku, že postel je mosazná. Řekla pouze „matčina stará postel“.

„Můj děda byl poslední ze skvělých anglických prostopášníků. Jeho sexuální apetit byl legendární a jeho odvaha ještě víc. Odmítl se oženit, usadit se, konat své povinnosti svým i rodinným jménem. Místo toho trávil skoro každou noc v bordelech se svými ‚milovanými kurvami‘, jak je nazýval. A za to utrácel své peníze – za prostitutky a umění.“

„Znám horší způsoby, jak promarnit bohatství.“

„Nepromarnil ho. Umění, které pořídil, zachránilo rodinné jmění. Ekonomika byla po válce v troskách. Ale umění – velké umění – vždycky stoupá na ceně. Jenom královna má nyní víc peněz než my.“

„Malcolm byl tedy velice moudrý muž. A já musím takového milovníka umění obdivovat.“

„Ano, určitě byl milovníkem umění. On a jeho holky hráli hry pro ostatní mecenáše bordelů. Přehrávali výjevy z obrazů – čím byly erotičtější, tím byly pro ně lepší. Jeho skutky byly legendární. Ne mnoho hrabat účinkovalo v téměř veřejných orgiích.“

„Škoda,“ řekla Mona. „To by měli.“

„Ano, opravdu je to škoda. Rodina se ho vždycky snažila zkrotit. Zrovna když si mysleli, že se po čtyřicítce konečně usadí, popadla ho šílená vášeň k osmnáctileté prostitutce jménem Mona Blesseyová. Zahrnoval ji dary.“

„Uměním,“ řekla Mona.

„Ano, uměním.“ Přikývl hrabě. „Skicami – mezi nimi i Degasovými. Obrazy, včetně toho od Picassa, který jste našla. A dokonce jí dal i svůj oficiální portrét, který strhl ze zdi ve Wingthornu. V jednačtyřiceti se konečně podvolil matčiným prosbám a oženil se s dívkou bez peněz, která snášela jeho zhýralé způsoby a nedělala z nich žádnou velkou vědu. Ve stejný den, kdy se dozvěděl, že je těhotná, ji opustil kvůli Moně. Manželka hraběte je hraběnka. Můj spíš poněkud sprostě mluvící dědeček nazýval Monu svojí –“

„Svojí kunděnkou,“ řekla Mona.

„Přesně. Jak jste to věděla?“

„Jen zkušený odhad. Pokračujte.“

„Když otec Mony Blesseyové zjistil, kde jsou zalezlí, vydal se do Skotska a našel mého dědu v posteli své dcery. Nařídil dědovi, aby se vrátil ke své manželce a nenarozenému dítěti do Anglie a nechal jeho dceru na pokoji. Můj děda to odmítl udělat. Tak ho ten chlap zastřelil.“

„Do hrudi,“ řekla Mona a vzpomněla si na svůj sen o Krvácejícím muži.

„Ano, do hrudi,“ řekl hrabě. „Víte –“

„Mluvte. Povězte mi všechno.“

„Rychle vykrvácel, ale žil dost dlouho na to, aby jejímu otci vykašlal svá poslední slova. Řekl mu, že i kdyby měl svoji duši kvůli tomu zaprodat ďáblu, udělá to a najde si cestu zpátky do Moniny postele. Že kurva bude vládnout jako hraběnka z Godwicku. A že uvidí…“

Hrabě se odmlčel. „Zemřel se smíchem v náručí Mony Blesseyové.“

Mona se k hraběti otočila zády. Zakryla si rukama obličej a dýchala.

„Monu pronásledovali reportéři, zostudili ji v tisku, a tak hned další týden odcestovala do Ameriky. Se svými věcmi si nechala poslat i tu postel, v níž můj děda zemřel. Myslel jsem si, že to bylo od té mladé prostitutky šíleně sentimentální. Mělo mě napadnout, že tu postel použila na to, aby ze země propašovala ta umělecká díla. Ta postel se nějakým způsobem dostala do vašeho vlastnictví.“

„Moje matka ji koupila před téměř třiceti lety při prodeji nemovitosti. Řekla mi, odkud pochází moje jméno – Mona bylo jméno ženy, která tu postel vlastnila. Matka říkala, že prý byla v mládí kurtizánou. Já jsem tomu nevěřila. Matka někdy uměla skutečnost pořádně přibarvit. V tomhle případě ale měla pravdu, že?“

„Ano, měla,“ řekl hrabě. „A teď už znáte příběh toho obrazu. Patří mé rodině. Budu vás muset požádat, abyste jej vrátila.“

„Ne,“ řekla mu do očí.

„Ne? Ne nepřichází v úvahu. Je to obraz mé rodiny.“

„Je to můj obraz. Malcolm byl právoplatný vlastník a daroval ho Moně Blesseyové. Mona si jej schovala do sloupku postele. Moje matka tu postel koupila. Já jsem byla počata v posteli, ve které zemřel váš dědeček. Ta postel je legálně moje. Obraz byl v posteli, a proto je ten obraz můj a vždycky můj zůstane. Žádný soudní dvůr v Americe ani ve Spojeném království by to nezpochybnil. A vy to víte,“ řekla. „Jinak byste se mě neptal, za kolik bych byla ochotná jej prodat.“

„Doufal jsem, že se vyhneme právní bitvě.“

„Dovolím odborníkovi pořídit kopii toho obrazu, pokud chcete. Ale obraz je můj.“

„Je to můj dědeček, ne váš. Nic pro vás neznamená.“

„Ne že pro mě nic neznamená. Ani při nejbujnější fantazii. Vy jste ho nikdy nepoznal.“

„Vy také ne.“

„Já ho znám,“ řekla. Přešla k Malcolmovu obrazu, postavila se před něj a zírala do jeho zářivých tmavých očí. Pověděl jí o svém slibu u smrtelné postele, a že ona je způsob, jak jej splní. Jak mohla vědět, že to byl slib na jeho vlastní smrtelné posteli, o němž mluvil? Její matka jí dala jméno po Moně Blesseyové, kurvě, kterou miloval. Byla v té posteli počata, spala v ní celý svůj život. Přišla v ní o panenství a o tři roky později do ní vzala Ryana. Celou tu dobu Malcolmův duch – nebo duše, nebo co to bylo, co přežilo jeho smrt – zůstávalo připoutané k té posteli, nebo snad k tomu obrazu v ní. A v době, kdy byla nejvíc zoufalá, nejvíc zranitelná a nejvíc svolná se prodat, aby Rudou zachránila, k ní Malcolm přišel jako živý, přestože už byl celá desetiletí po smrti. Přišel k ní živý, protože prodal svoji duši ďáblu, aby to mohl udělat. A ten ďábel se šklebil, neusmíval, protože ďábel se nesměje.

„Malcolme…,“ vydechla.

Hrabě se postavil za ni. Nebylo jí příjemné mít jej tak blízko sebe, jeho pronikavé teplo, tyčící se výška, jeho síla, kterou jen stěží omezoval ten oblek a dobrý rodokmen.

„Vy ho znáte,“ řekl. „Myslíte to vážně, viďte?“

„Ano.“

„Sny?“

Otočila se k němu. „Něco takového.“

Povzdechl si a přikývl. „Mám je také. Někdy si myslím, že ztrácím rozum, jsou tak živé, tak silné.“

„Malcolm k vám přichází ve snech?“

„Jednou za rok. Nanejvýš dvakrát. Mluvíme spolu. Snad by se dalo říct, že mi… radí. Říká, že jsem se vyvedl po něm. Neměl bych to brát jako kompliment, ale beru to tak. Před dvěma roky jsem se téměř oženil a měl jsem sen, kdy mi starý hrabě říkal, abych to nedělal. Rozešli jsme se a později jsem zjistil, že svoji lásku ke mně jen předstírala. Chtěla titul, ne mě. Zachránil mě před špatným manželstvím – to vše jen ve snu.“

Mona si vzpomněla na něco, co jí Malcolm řekl. Že měl rád pouze nejmladšího ze svých potomků, toho, který byl po něm. To musel být tenhle hrabě. Spencer Arthur Malcolm Fitzroy, nejmladší dítě v jeho rodu.

„A jindy…,“ Hlas hraběte se ztrácel. „Z toho snu si moc nepamatuji. Ale byla v něm dívka s vlasy rudými jako oheň a jablka. Jako ty vaše.“

Tak proto se jí zdál tak povědomý. Hrabě z Godwicku – tenhle arogantní muž – byl její milenec ve snu, muž s očima tmavýma jako noční obloha. Bez vousů vypadal jinak, ale byl to on. Přímo tady před ní, živý, s modrýma očima tak tmavýma a chladnýma, že se otřásla, jako kdyby se ponořila do nejhlubšího a nejchladnějšího moře.

„Byly to jenom sny,“ řekl a znělo to, jako kdyby si to říkal pro sebe, jako kdyby potřeboval věřit, že to byly pouze sny, a přitom věděl své.

„Nejen sny,“ řekla Mona. „Nejen sny.“

„Neříkejte takové věci,“ vyštěkl.

„Když myslíte.“ Mohla by mu říct víc. Mohla by mu popsat jejich společnou „snídani v trávě“; mohla by mu vyprávět o svých dalších nocích s Malcolmem a o těch až moc skutečných skvrnách na prostěradle každé ráno poté. Ale ne. Vážný a přísný muž jako hrabě by pravděpodobně zešílel, kdyby věděl, že život a smrt nejsou tak absolutní, jak se zdá.

„Musím ten obraz mít,“ řekl. „Prostě jej musím mít. Na zdi je prázdné místo, které od roku 1938 čeká, až se dědeček vrátí domů. Neodejdu odsud bez něj.“

„Budete muset. Obraz je můj. Chtěl, abych jej měla.“

„Říkáte, že tyhle sny jsou víc než sny? Povězte mi tedy, proč v mém posledním snu o něm jsem mu musel slíbit, že udělám cokoliv, abych ten obraz dostal domů. Cokoliv.“

„Obávám se, že si z nás obou Malcolm naposledy trochu vystřelil.“ Soucítila s hrabětem, ale Malcolm jí řekl, aby si ten obraz nechala navždy.

„Za jakoukoliv cenu.“

„Neprodám ho,“ řekla. „Je můj. Půjde tam, kam půjdu já, a tím to končí. Je mi líto, ale moje rozhodnutí je konečné. Chcete-li se o ten obraz se mnou soudit, můžete. Vyhraji, ale pokud cítíte, že musíte, tak musíte.“

„Nemáte ponětí, kolik bych vám mohl za ten obraz zaplatit.“

„S penězi to nemá co dělat. Vlastním Picassa, který byl oceněný na třináct milionů dolarů. A nyní, když jste mi poskytl nezpochybnitelný původ, vynese ještě víc.“

„Mohl bych vám dát víc než třináct milionů dolarů za obraz mého dědy.“

„Řekla jsem vám, že to není otázkou peněz. Neprodám ten obraz za žádnou částku na světě, protože není na prodej. A jak v téhle zemi říkáme – ne znamená ne.“

Zdálo se, že hrabě nad tím dlouho dumá. Mona mínila každé slovo vážně. Kdyby vytáhl peněženku a vypsal jí šek na sto miliard dolarů, roztrhala by ho na kousky a rozházela po podlaze jako konfety.

„Půjde tam, kam půjdete vy,“ řekl hrabě.

„Jak jsem řekla, co budu živá, tak se s tím obrazem nerozloučím. A plánuji žít dobře a dlouho.“

„Aha.“ Znovu si položil ruku na bok a druhou na bradu. Zíral na Malcolma a Malcolm zíral na něj. „Existuje příběh, jenž se o něm v rodině vypráví a který jsme nikdy nezveřejnili. Mona Blesseyová nebyla prostitutka. Byla to slušná dcera rodinného majordoma – tedy slušná, dokud o ni neprojevil zájem můj dědeček. Jeden večer její otec prohrál všechno v kartách, zničil rodinu a Moniny vyhlídky na vdávání. Můj otec jí nabídl, aby se stala jeho milenkou. Varovala ho, že by jej její otec zabil, kdyby je spolu přistihl. Můj děda ji přesto unesl a odvezl do Skotska.“

„Proč si myslím, že se moc nebránila?“

„Protože znáte mého dědečka. Jeho ‚oběť‘ měla tu noc, co ji unesl z její postele, sbaleno na cestu. Dělal si, co chtěl, a bylo mu úplně jedno, co si o něm kdo myslí. Když umíral, tak se v posteli svojí milenky smál. Bral si, co chtěl, a nikoho nežádal o svolení. Skvělý způsob života. Nejlepší způsob, jak zemřít. Souhlasíte?“

„Ano,“ řekla. „Svět potřebuje víc mužů, jako byl Malcolm, a víc žen, jako byla Mona Blesseyová.“

„Jsem rád, že to od vás slyším,“ řekl. „Naprostý souhlas.“

Hrabě přikročil k Malcolmovu obrazu a strhl jej ze zdi. Mona po něm skočila, aby ho zachránila, ale hrabě jí ovinul druhou paži kolem pasu, hodil si ji přes rameno a vynesl ji z galerie na zadní sedadlo dlouhé černé limuzíny, která čekala vzadu v uličce.

„Měl jste v plánu mi ten obraz ukradnout, viďte?“ ptala se rozzlobeně Mona, když ji hodil na měkké kožené sedadlo.

„Byl to plán B,“ řekl. Potom povýšeně zavolal na řidiče: „Jeď!“

„Za tohle by vás mohli zavřít,“ řekla.

Auto vyjelo z uličky na silnici. Pokoušela se otevřít dveře, ale byly zamčené. Mona věděla, že by měla panikařit, ale vůbec se nebála. Měla jen vztek.

„Zavřít? Za co? Za únos za účelem sňatku? To není zločin. Chtěla byste se vdávat radši ve Skotsku, nebo v Americe? Rozhodnutí nechám na vás. Slyšel jsem, že manželství stojí celé na kompromisu.“

Opřel obraz na lavici proti nim. Pokud to bylo možné – a nyní věřila, že možné může být cokoliv – vypadalo to, že se Malcolmovy oči smějí.

„Vdávat? Zbláznil jste se?“

„Pouhý návrh,“ řekl. „A vy jste řekla, že obraz půjde tam, kam půjdete vy, a že ho nikdy neprodáte. Když se vezmeme, bude jeho polovina moje. A polovina je lepší než nic. Wingthorn si zamilujete. Nejkrásnější dům v zemi. Lady Mona zní hezky, ne?“

„Poslyšte, lorde Godwicku, nebo kdo sakra jste –“

„Říkej mi Spencer, lásko. Koneckonců, budeme se brát.“

„Hned to auto otoč nazpátek a odvez mě zpátky do mé galerie, Spencere.“

„Jakmile se vezmeme, můžeš se tam vrátit. Budeš-li chtít. I když bych tě měl radši u sebe ve Wingthornu. Víš, co je rosa sericea? U nás jí říkáme ‚růže wingthorn‘. Bílé okvětní lístky, rudé trny velké jako špičky nože. Krásná a nebezpečná, moje oblíbená kombinace.“

„Hned jak se ke mně otočíš zády, volám policii,“ řekla Mona.

„Nebudu se tedy otáčet,“ řekl. „Stejně se radši dívám na tebe.“

Zvedl ruku, aby se dotkl její tváře, ale pokusila se ji odstrčit. Chytil ji za zápěstí a strhl ji k sobě, sevřel ji v náručí a přitiskl ke své hrudi.

„Ty jsi mi ale miláček,“ řekl, když ji přemohl svou značně větší fyzickou silou. Rukou jí sevřel zátylek, až se vzdala dalšího boje. Prohlížel si její obličej, rty, krk. Při tom zápase s ním se jí rozepnula halenka a odhalila plná prsa. Konečky prstů se dotkl její vzdouvající se hrudi. „Kolik ti je let?“

„Dvacet šest,“ odpověděla.

„Mně je třicet sedm. Řekli mi, že je čas se usadit.“

„Takhle se chceš usadit? Že mě uneseš a přinutíš mě, abych si tě kvůli obrazu vzala? To neudělám. Mám kocoura, o kterého se musím starat.“

„Určitě se o něj může postarat tvoje skvělá asistentka, než si ho vezmeme k sobě. Mám rád kočky všeho druhu. Bude to náš malý pán panství.“

„Nemám ani svůj pas, ty hajzle.“

„Zajedeme pro něj.“ Pootevřel okno mezi zadními a předními sedadly. „Řidiči? Stočte to k bytu slečny St. Jamesové.“ Znovu zatáhl okno a usmál se na ni. „Žádný problém.“

„Jsi šílený.“

„A ty jsi roztomilá, když se vztekáš. Nemůžu se dočkat, až tě budu po celé příští roky rozčilovat.“

„Okamžitě mě odvez zpátky do galerie. Nevezmu si tě.“

„Nevezmeš?“ zeptal se, naklonil hlavu na stranu a tón jeho hlasu byl výsměšný.

„Nikdy,“ řekla.

„Většina mých známých žen by vraždila, aby se staly bohatými hraběnkami.“

„Tak si vezmi jednu z nich.“

Konečky prstů přejel krajkový konec její podprsenky a jí slastí naskočila husí kůže.

„Jaká by to byla legrace, vzít si někoho, kdo se chce vdávat? Mám radši výzvy.“

„Jsem člověk, ne výzva. Tohle není nějaká hra.“

„Je to hra a já vyhraji. Vidíš?“ Přitiskl jí rty na ústa a Mona se od něj odtahovala, nebo se o to aspoň pokusila. Trochu jí povolil, než ji přinutil polibek opětovat. S jednou jeho rukou na zátylku a druhou paží tisknoucí ji k němu nemohla dělat nic a musela se jeho polibku podvolit.

Ale odmítala si to užít.

Spencerovy rty jezdily po těch jejích s překvapující jemností, která ji hřála a brala jí dech. Vystrčil jazyk a olízl jí spodní ret. Šokovalo ji to, rozevřela rty, a hned jak to udělala, vklouzl jí jazykem do úst. Jeho ústa na jejích byla horká a neodbytná. Pokaždé, když se jazykem dotkl jejího, proběhl jí tělem a třísly proud ryzí erotické energie. Snažila se ho nenávidět, nenávidět polibek a nenávidět to, co se s ní děje, a snad by to bývala dokázala, kdyby nikdy nepoznala a nemilovala Malcolma. Ale on ji vytrénoval, aby se podvolovala chtíči silných mužů. Naučil ji, aby tak činila, a naučil ji, aby se jí to líbilo. Ne, ne aby se jí to líbilo. Naučil ji, aby to milovala. Nenáviděla Spencera, toho arogantního hraběte, který se choval, jako kdyby ji už vlastnil. Ale nedokázala nenávidět jeho polibky, i kdyby se sebevíc snažila. Bůh ji chraň, mohla by je i milovat.

Spencer jí sáhl do halenky a rukou vklouzl do košíčku podprsenky. Našel bradavku a lehce ji stiskl. Ucukla a bradavka okamžitě ztvrdla. Spencer se tiše zasmál nad jejím vzrušením a Mona se od něj znovu pokusila odtáhnout.

„Ne, ne, nikam nepůjdeš,“ řekl a znovu jí stiskl bradavku, tentokrát silněji. Opět se mu pokoušela vymanit, ale Spencer byl příliš silný. Stáhl košíček podprsenky dolů a obnažil jí prs. Zklidnila se v sevření, z nějž nemohla uniknout. Díval se na její prs, hladil jemnou kůži a usmíval se. Sklonil hlavu, olizoval bradavku a pak si ji vzal do horkých úst.

Moně se v extázi zvrátila hlava dozadu, ale Spencer ji zachytil a přitiskl si ji na rameno. Jak jí cucal prs, vklouzl jí rukou pod sukni, nahmatal okraj kalhotek a stáhl je dolů. Vsunul jí ruku mezi stehna, vzal do dlaně její přirození a strčil dovnitř prst. Tiše při tom vzdychal. Uvnitř byla vlhká a horká. Strčil do ní druhý prst, třetí a všechny až ke kloubům. Šukal ji rukou, zároveň cucal bradavku a Mona nemohla dělat nic, jen to přijímat. Chtěl ji přimět k orgasmu, přinutit ji k tomu. Nechtěla. Jakmile by se tak stalo, byla by jeho, celá jeho, navždy jeho.

„Věci, které s tebou budu dělat…,“ šeptal.

„Jaké věci?“

„Budu si tě držet přivázanou k posteli jako nahou otrokyni. Ukazovat tvoji kundu každému muži, který překročí práh mého domu, aby viděl můj drahocenný majetek a záviděl mi. Budu před tebou šukat krásné ženy a pak je hned pošlu domů, ještě vlhké od mého semene, abys věděla, že mohu mít kteroukoliv dívku, jakou se mi zachce mít, ale ty budeš jediná, kterou si nechám. Přivážu tě ke stolu v jídelně a budu z tebe pít svoje víno. Své nejdražší přátele nechám, aby tě ohnuli přes kulečníkový stůl a šukali tvoji kundu a prdel, zatímco já budu sedět ve své oblíbené klubovce, popíjet skotskou a dívat se, jak se pro moje pobavení svíjíš. A později, až tě budu šukat v naší posteli, mi můžeš co nejpodrobněji povídat, jak moc upřednostňuješ můj penis před těmi jejich. Jsi úžasná kurva a chci tě mít na svém ptáku každý den po zbytek tvého života…“

Mona to už nemohla vydržet. Udělala se s výkřikem, svaly se divoce svíraly kolem Spencerových prstů zabořených hluboko v ní. Hrubě klel, když se udělala, zdánlivě šokovaný silou jejího orgasmu. Pomalu otevřela oči, zamrkala a vyčerpaně se na něj podívala.

„Skotsko,“ řekla. „Vezměme se ve Skotsku.“

Matka by s tímhle manželstvím souhlasila.

„Úžasná holčička,“ řekl Spencer s úsměvem. „I když budu trpět, strčím do tebe ptáka až po obřadu, jen abychom mohli jednou našim dětem vyprávět, jak jejich rodiče čekali až do svatby. Není třeba, aby věděli, že jsem tě unesl a přinutil, aby sis mě vzala téhož dne, kdy jsme se poznali.“

„Naše malé tajemství,“ řekla. Nikdy Spencerovi nepoví, že už se jednou setkali, že už se spolu milovali. Pro něj to byl jenom sen, ale ona věděla své. Ona a Malcolm vědí. Jejich malé tajemství…

„Už vím, že mi budeš úžasnou hraběnkou,“ řekl a něžně hnětl pod sukní její zduřelý klitoris. „Ušlechtilá lady ve dne, lepší kurva v noci. Moje kurva.“

„Tvoje kurva,“ řekla s povzdechem. Spencer ji znovu políbil, tentokrát ho nechala. Proč ne? Nyní už byla jeho a vždycky bude. Tohle Malcolm plánoval, tohle chtěl, aby se stalo a za den či dva se tak stane. Malcolm chtěl, aby měla jeho dědice, jak jí řekl, a ona bude jeho dědice skutečně mít – dostane Spencera za manžela a Spencer ji dostane za svou milenku a otrokyni. Bude mít Spencerovy děti, příští dědice. A Mona, kurva, povládne jako hraběnka z Godwicku.

Malcolmův portrét se usmíval.

Nebo to byl úšklebek?

TIFFANY REISZ

RUDÁ

GALERIE

Z anglického originálu The Red

přeložila Hana Catalano.

Vydal DOBROVSKÝ s. r. o.,

Květnového vítězství 332/31, 149 00 Praha 4,

v edici Red v roce 2020.

Odpovědný redaktor: Michal Jurza

Jazyková korektura: Lucie Žippaiová

Obálka: Kreativní bojovníci s. r. o.

Elektronické formáty Dagmar Wankowska, LiamART

ISBN 978-80-7642-953-6 (ePub)

ISBN 978-80-7642-954-3 (mobi)

Více informací o edici Red naleznete na:

www.nasenakladatelstvi.cz

www.knihydobrovsky.cz

e-mail: nakladatelstvi@knihydobrovsky.cz

tel.: +420 267 915 405