Vánoce na Marsu
Josef Pecinovský
4.3.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Vánoce na Marsu

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Vánoce na Marsu

Josef Pecinovský

www.pecinovsky.cz/josef

Matka utrhla další lístek z kalendáøe a vzdychla:

"Bože tak tu máme další vánoce."

Martin si pøestal hrát s kostkami.

Za oknem zaèínalo bezoblaèné, temnì rudé, bezútìšné marsovské ráno. Prázdná, holá pláò se táhla až k obzoru.

Bydleli na samém okraji metropole, v malém domku, který tu zùstal ještì z dob prvních kolonistù. Nebyli majetní, otec jen tìžce ušetøil na letenku pro sebe, svou ženu a malého Martina.

"Kdyby aspoò napadl sníh," zatoužila matka.

"Co je to sníh, mami?"

Otázka znìla absurdnì pøi venkovní teplotì minus šedesát stupòù, ale po nìjaké vláze nebylo v této oblasti Syrtis Maior ani stopy.

Matka otevøela chladnièku.

"Podívej, námraza. A teï si pøedstav, že takhle bílá je celá krajina, že jsou snìhem pokryty stránì, kopce, stromy, zahrady..."

"Copak stromy mohou rùst venku, mami?" ptalo se zvídavé dítì.

"Ovšemže ano. Musíš si ale pøedstavit, že tahle palma, která ti teï sahá jen do pasu, je dvacetkrát, tøicetkrát vìtší, a že neroste v kvìtníku, ale venku, pod širým nebem."

"Jak vysoko? Až ke hvìzdám?"

Chlapec se zadíval na oblohu, na níž se tøpytily blýskavé plamínky hvìzd. Jejich klidný, pokojný svit nenarušilo ani slunce prudce se deroucí nad východní obzor.

"Tak vysoko ne, hvìzdy jsou pøece daleko..."

"A jak mohou stromy rùst venku, tam nežije nic, jen... jen Mar�ané."

"Martine!" vzkøikla matka. "Zakázala jsem ti pøece o nich mluvit!"

"Ale mami, když oni jsou..."

"Nevíš, co mluvíš. Jsou oškliví, vyzáblí, zelení, hloupí. Jsou to pøece Mar�ané." Vrhla zlý pohled smìrem, kde stála osada Mar�anù. Žili tam za plotem poté, co na tuto planetu pøišel èlovìk, izolováni v rezervaci, atrakce pro turisty, nutné zlo pro osídlence. Poslední zbytky Mar�anù na hynoucí planetì.

"A ne abych tì naèapala, že zase slídíš kolem!"

"Ale mami," namítal hoch. "Káthí není takový, jak øíkáš."

"Káthí? Jaký Káthí? Kdo to zase je? Proboha, snad ne Mar�an?"

"No, mami, víš..."

"Martine!" vydìsila se matka. "Jak je možné, že znáš nìjakého Káthího? Vždy� jsi pøece už dobøe tøi mìsíce nebyl venku! Kde jsi se vidìl s tím... Martine, snad nechceš øíct, že..."

Matka otevøela dveøe do dìtského pokoje. Zápach Mar�ana byl ještì zøetelnì cítit.

Rezignovanì usedla do køesla a dala se do pláèe.

"Proè pláèeš, mami?"

"Copak ty nic nechápeš, Martine? Jsou zlí a nebezpeèní. K nièemu se nehodí. Je nebezpeèné se s nimi stýkat."

"Ale mami," namítal Martin, "pan Turz pracuje dennì mezi Mar�any a ještì se mu nic nestalo."

"Pan Turz je pøece etnograf, ale ani on si nevodí Mar�any domù."

"Ale on k nim mùže a já ne, protože jsem ještì malý a nesmím sám ven. Proto pøišel Káthí za mnou."

"Martine, zklamala jsem se v tobì. Doufám, že to bylo naposledy. Pøece víš, že Mar�ané jsou hloupí a nic neumìjí."

"Ale mami," pokusil se synek ještì vzdorovat, "Káthí dovede všechno..."

"Nevìøím, Martine, že by nìjaký Mar�an mohl nìco užiteèného dokázat. Jsou to bytosti bez jakéhokoli citu."

Vstala a otevøela pøíborník. Vyjmula malou krabièku a otevøela ji. Vytáhla z ní napodobeninu vánoèního stromeèku. Postavila jej na stùl a rovnala plastikové vìtve.

"Mami, co to je?"

"Vánoèní stromek, hochu," odvìtila tiše matka.

"A proè je tak malý, když jsi øíkala, že stromy rostou až ke hvìzdám."

"Až ke hvìzdám pøece ne, to jsem neøíkala. Staèil by takhle vysoký, jen asi tátovi k ramenùm. Ale my si ani takový nemùžeme dovolit koupit. Na Marsu stromky nerostou, musí se dovážet ze Zemì. A ty jsou velmi drahé. Toto je naše jediná vzpomínka na vánoce, jak jsme slavili tam, doma. Ty si na to nepamatuješ, byl jsi ještì v peøince. Mìli jsme tenkrát velký vánoèní stromek, až ke stropu. Nahoøe záøila zlatá hvìzda, na každé vìtvi hoøela zapálená svíèka, a tìch ozdob..."

"Jakých ozdob?" vyzvídal Martin.

"Byly to velké, sklenìné koule, barevní ptáèci, jablka, oøíšky, èokoláda. Snad se jednou, chlapèe, podíváš na Zemi, a uvidíš tu nádheru. Tady na Marsu nikdy."

"A proè pláèeš, mami?"

"To nic, hochu..."

Martin pozornì sledoval, jak matka zdobí pùlmetrový stromeèek malými ozdobami z plastické hmoty a chtìl si pøedstavit vánoèní stromek velký až ke stropu. Špulil ústa a pøemýšlel.

Nechápal matèin smutek, nechápal, co jsou to vánoce. Ale velmi rád by ji potìšil.

Matka si ho nevšímala, a tak tajnì odešel z místnosti Na chodbì vypáèil šroubovákem skøíò. Visel tam malý skafandr.

Oblékl si jej a pøes dekompresní kabinu vyšel ven. Necítil smrtící mráz, který slabé slunce nedokázalo rozehnat. Jeho kroky míøily k osadì Mar�anù.

"Mami, chtìla bys mít velký vánoèní stromek?" ptal se veèer Martin.

Matka se usmála a pohladila synka po vlasech.

"To pøece nejde, Martine, vždy� to víš."

"Tak pojï sem ke mnì do pokoje, udìláme si vánoce."

Otevøel dveøe do svého pokoje.

Uprostøed nevelké místnosti stál pøekrásný vánoèní stromek. Podobal se jedlièce. Na každé vìtvi hoøela svíèka a byl ovìšen spoustou lesknoucích se ozdob. Kolem bylo tak citelné chladno, že se na vìtvièkách usazovala jinovatka.

"Chlapèe, ale... To pøece... Jak jsi to dokázal?"

"To bylo, mami, úplnì jednoduché. Ale ty jsi øíkala, že se k nièemu nehodí a že jsou hloupí a že nic neumìjí."

Káthímu neèinilo žádné potíže postavit se tak, aby mu hlava sahala až tìsnì ke stropu, musel se jen trochu pøikrèit. Nohy, obuté do èervených bot, sraženy k sobì pùsobily dojmem podstavce. Všech šestnáct rukou, porostlých zelenou srstí, odtáhl od tìla a nechal Martina, aby na nich zapálil svíèky a navìšel na nì kulaté ozdoby, které ve skuteènosti byly starými rodovými relikviemi Mar�anù.

Staèilo jen, aby tvor s tìlesnou teplotou minus dvacet stupòù zaèal v pozemské atmosféøe dýchat, a byla tady iluze zimy.

Matka nemohla vìdìt, že to slabé chvìní Mar�anova tìla, kousek nad místem, kde vyrùstaly ze štíhlého trupu nejvyšší konèetiny, znamená, že se Káthí usmívá a že je š�asten, že mùže nìkomu zpùsobit radost.

eBook Info

Title:

Vánoce na Marsu

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

4.3.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs