Termiti z Titanu
Josef Pecinovský
17.2.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Termiti z Titanu

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Termiti z Titanu

Josef Pecinovský

www.pecinovsky.cz/josef

Tlumený výbuch otøásl ulicí. Starobylá budova se otøásla v základech. Z pøízemních oken se vyvalil oblak prachu. Vysypaly se poslední tabulky, které ještì zùstaly ve ztrouchnivìlých rámech. V omšelých zèernalých stìnách se objevily velké praskliny

Výbuch doznìl, prach se zaèínal usazovat.

Hranatý neforemný kvádr, který mìl uvolnit prostor pro lesopark, stál nadále na svém místì. Jeho prázdná èerná okna jako by se vysmívala snaze tìch, kteøí zamýšleli tuto hrùznou pøipomínku starých èasù odstranit.

"Mùžete mi øíct, z èeho vlastnì ty domy v tom dvacátém století stavìli?" utøel si mistr Bárta zpocené èelo a podíval se na svého nového spolupracovníka. Asistent Dvoøáèek právì absolvoval stavební fakultu a mistr Bárta jej používal jako chodicí encyklopedie.

"Soudím, že princip výstavby byl zvláštì rafinovaný. V tomto podivném období nepoužívali cihly. Øíkali tomu prefabrikáty," spustil Dvoøáèek.

"Nìco už jsem o tom slyšel. Jen bych rád vìdìl, co o tom víte vy."

Asistent Dvoøáèek dobøe vìdìl, že ho starý pán v tuto chvíli nezkouší. Prostì to nevìdìl. Pøistupoval k devadesát let starému paneláku jako k bìžné skoøepinì z tøicátých let, do které staèilo strèit rukou, aby se složila.

"Beton. Je to poctivý beton, pane mistr. A pak ocel. Prefabrikovaná," dodal Dvoøáèek, když vidìl, že na nìj mistr tupì zírá. "Železobeton," doplnil výklad.

"Tak mi ksakru, øeknìte, proè ten dùm nespadl?" zaøval Bárta s rudou tváøí.

"Ty panely drží zatracenì pevnì pohromadì. A budou držet dál, dokud je pìknì nerozøežeme na kusy. Pravda, tyhle domy obèas spadly, a tenhle by se složil taky, kdybychom mohli použít tøikrát víc trhaviny. Ale to nemùžeme, tamhle stojí nemocnice," ukázal Dvoøáèek pøes ulici na bìlostné pavilony. "Už za tohle nás nikdo ze špitálu nepochválí," namítl asistent, jako kdyby to mistr nevìdìl.

"Hele, Dvoøáèek, vy jste študovanej," spustil Bárta. "Tak koukejte na nìco pøijít, ale ten barák musí do zítøka zmizet."

Asistentu Dvoøáèkovi to odpoledne život pøíliš nechutnal. Bylo to jeho první místo a zvykl už si na to, že si z nìj mistr Bárta dìlá otloukánka. Ale co je moc, to je pøíliš. Nenastoupil na praxi proto, aby tahal za Bártu horké kaštany z ohnì. Tohle byl problém pro vìdecký tým a ne pro jednoho èlovìka. Jak odstøelit dùm, v jehož sousedství stojí nemocnice, aniž by to postihlo jediného pacienta. Babo, raï! Baba neporadí, musí si s tím poradit Dvoøáèek.

Propadl malomyslnostmi a vypil v bufetu dva rumy. Domù se vracel s nechutí.

Naštìstí aspoò tam byl klid. Jeho bratr Aleš se pøipravoval na vyuèování, což znamená, že byl ponoøen do prostøedí virtuální poèítaèové hry, nebyl pøítomen duchem a èásteènì ani tìlem. Jeho zvìøinec si v doèasné nepøítomnosti svého pána užíval slastí svobody.

Marsovské žáby kuòkaly o pøekot, ganymedská ještìrka chroustala suchary, merkurští švábi se rozlézali po místnosti a termiti z Titanu øešili bytovou tíseò.

Náhle Dvoøáèek zbledl a vytøeštil oèi. Dlouho pozoroval pøièinlivý hmyz budující vytrvale na dnì terária nedostižnou stavbu.

Pak bezohlednì pøerušil herní orgie svého bratra a vrátil jej do reálného svìta, sice zeleného vzteky, ale jinak pøíjemného tak, jak jen to dovede šestnáctiletý adolescent.

"Co to žerou ti termiti?" ptal se asistent Dvoøáèek, když pøedtím ráznì pacifikoval všechny námitky.

"Nežerou nic, budují si termitištì," vrèel otrávenì bratr.

"Ale z èeho?" témìø øval Dvoøáèek.

"Kus betonu se ukázal jako nejvhodnìjší materiál," projevil Aleš koneènì potìšení nad tím, že se nìkdo zajímá o jeho koníèka. "A aby mìlo jejich stavení vìtší trvanlivost, tam jsem jim tam nasypal pùl kila høebíkù. Po železe jdou jako diví."

Malá stavba utìšenì rostla a betonový kvádr o rozmìrech patnáct krát patnáct centimetrù pøed oèima doslova tál.

Asistent Dvoøáèek zapomnìl na svìt, spustil stopky a oèima promìøoval betonovou kostku.

Po deseti minutách nezbylo z kusu betonu nic.

"Kolik jich máš, tìch termitù?" vyzvídal.

"Vèera jsem koupil páreèek, dnes jich je kolem stovky," pokrèil rameny Aleš.

"Mùžeš mi dva z nich pùjèit?" ptal se asistent Dvoøáèek s vážnou tváøí.

"Tøebas deset, stejnì nevím, co s nimi, množí se jako kobylky."

"Co mi to sem vleèete, Dvoøáèek," ptal se mrzutý mistr Bárta. Nenávistnì pomrkával smìrem k polorozpadlému paneláku a kdyby to bylo možné, složil by jej pohledem.

"Mám to pøesnì propoèítáno," vytáhl Dvoøáèek z brašny svazek papíru. "Za dva dny není po nìjakém paneláku ani stopa. Staèí na to tohle," a zamával zkoprnìlému mistrovi pøed oèima krabièkou od zápalek.

"Chcete to zapálit?" ptal se mistr otrávenì. "Prosím, poslužte si.."

Pøesto projevil aspoò nìjaký ten stupeò zvìdavosti.

"Co chcete dìlat s tìmi hnusnými brouky?" ptal se mistr, když zjistil, co krabièka obsahuje.

"Nejsou to brouci, ale termiti. Až z Titanu." V Bártovì pøípadì byla specifikace místa pùvodu zbyteèná, kdyby se dovìdìl, že jsou z Øíèan, mìlo by to na nìj stejnou pùsobnost. "Za dva dny není po tom baráku ani stopa."

"Tak na to se tìším," pronesl jízlivì Bárta a dodal osudovou vìtu. "Klidnì na to ty brouky pus�te. Když to sežerou, spolykám já tyhle papíry," a ukázal na svazek Dvoøáèkových listin. Pak se obrátil a znechucenì odešel. Nechal svého asistenta místì i s párkem termitù z Titanu.

Dvoøáèek neváhal. Vystoupal po starých napùl zøícených schodech až do nejvyššího patra zøíceniny a tam, v jednom z opuštìných pokojù, plném sazí, pavoukù a prachu, otevøel krabièku zápalek. Titìrný hmyz jen neochotnì opouštìl temný úkryt.

"Tak teï ukažte, co umíte, a Bártu a� zítra trefí šlak," øekl praktikant s nadìjí v hlase a pevnì doufal, že se termiti budou chovat pøesnì tak jako v teráriu jeho bratra.

Oba vzácné exempláøe se mu bìhem pùlminuty ztratily z oèí.

"Nu, Dvoøáèek, myslel jsem si vèera, že jste se zbláznil," øekl druhý den kolem osmé hodiny mistr Bárta, když se podíval tam, kde stál neš�astný høích dvacátého století. "Zdá se, že na tom vašem nápadu nìco je."

Praktikant pokrèil rameny, jako kdyby podobný prùbìh událostí oèekával. Pozoroval budovu. Dobøe vidìl, že jedenácté patro zmizelo zhruba do poloviny, z desátého a devátého byl užvýkán znaèný kus a pøièinlivý hmyz se pozvolna pouštìl do osmého. Odhalené místnosti pøipomínaly takhle zdálky nitro vèelího úlu.

"Množí se pøesnì podle propoètù," podotkl Dvoøáèek a studoval své listiny. "Pokud bude vývoj pokraèovat tímhle tempem, máte do rána po starostech, pane mistr." S chutí by mu rád popøál dobrou chu� pøi pojídání svazku papíru, pak se ale zdržel komentáøù.

"Kéž byste mìl pravdu," povzdychl si Bárta. "Ale když se vám to povede, prémie vás neminou."

Když opouštìl praktikant Dvoøáèek pracovištì, potkal vùz se symbolem televizní spoleènosti na dveøích.

"Ne, to nebudou jen prémie, to bude i sláva a možná i odraz ke kariéøe," øekl si mlèky a namíøil si to pøímo k úøadu pro patenty a vynálezy. První smetánku slízne Bárta, to on se proslaví v televizních zprávách. Ale sklízet, sklízet bude on.

"Dvoøáèek, tak tohle si vypijete!" øval nepøíèetný Bárta, "Nejenže vám nedám ani korunu prémie, já vám vemu celý plat, já vás vyhodím, já vás zavraždím!" hulákal mistr s rudou tváøí. Posléze se ukázalo, že jeho slovník mùže být ještì š�avnatìjší. "Co s tím teï budete dìlat?"

"Já nic," pokrèil rameny Dvoøáèek. "Chtìl jste po mnì, aby byl ten barák pryè. Slíbil jsem vám, že jej odstraním do tøí dnù, a zatím uplynuly jen dva. Po paneláku není ani stopa."

"No, to není, to máte pravdu," odtušil rezignovanì Bárta.

"Mùžete dokonce i stavìt," pokraèoval Dvoøáèek. "Stavební parcela je volná. Mám se pustit i do tìch zbývajících panelákù?"

"Táhnìte mi z oèí!" øval mistr. "Tohle je konec, rozumíte. To není jen váš nebo mùj konec, to je konec i téhle firmy. Nedoplatíme se na pokutách. Soudy nás budou vláèet pøes pùl vesmíru! A ta ostuda!"

"Proè?" pokrèil rameny Dvoøáèek, který nevìdìl, zda má propadat panice nebo se smát. "Tøebas to bude jednou turistická atrakce první tøídy."

"Tak víte co?" kypìl Dvoøáèek. "Ještì poøád jste naším zamìstnancem. Povìøuji vás, abyste vysvìtlil panu primáøi, co mu to pøes noc vyrostlo na zahradì jeho nemocnice. Vyhodím vás až potom," a ukázal smìrem, kde ještì vèera bylo možno vidìt bìlostné nemocnièní pavilony.

Nyní tam nedohlédl. V pohledu mu bránilo cosi, co se podobalo luxorskému sloupu. Jen to bylo o hezkých pár desítek metrù vyšší a mìlo to také o nìjaký ten kus více v pase.

A praktikant Dvoøáèek cestou k nemocnici marnì pøemýšlel, jak odstranit padesát metrù vysoké termitištì, postavené z prvotøídního pøežvýkaného železobetonu.

eBook Info

Title:

Termiti z Titanu

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

17.2.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs