Poplach v galerii
Josef Pecinovský
12.2.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Poplach v galerii

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Poplach v galerii

Josef Pecinovský

www.pecinovsky.cz/josef

Galerie, která by nemìla k dispozici Hirmetùv rám, zpøístupòující obrazy divákùm, je v dnešní dobì ekonomickou sedlinou. Právì tak i náš mìstský úøad koneènì uvolnil pøíslušnou èástku a vybavil mìstskou galerii alespoò jediným pøístrojem tohoto typu.

Stalo se tak prý v zájmu zvýšení turistického ruchu, když støedovìké popravištì s pùlnoèními duchy, hrad s bílou paní a hospoda s plzeòským pivem pøestaly dostateènì lákat.

Takže teï máme Hirmetùv rám jako první v okrese, problémem však je, že jen jediný.

V galerii Václava Jouzy, místního rodáka, který se proslavil sice jen v místním okolí, ale zase nemaloval tak špatnì, visí nìkolik desítek obrazù, pohøíchu pøedevším Mistrova díla. Jen jediné z nich je natolik veliké, že stojí za to k nìmu pøivléct tu bláznivou polámanou konstrukci a donutit tak dvojrozmìrný prostor, aby získal i hloubku.

Ten obraz se jmenuje Poprava.

Není to právì krásné jméno pro umìlecké dílo, ale znázoròuje nepochybnì historickou událost, tedy popravu lapky Šestáka, který kdysi dávno z ekonomických dùvodù po dobu nìkolika mìsícù pøepadával pocestné, až se mu dostalo od spravedlnosti náležité odplaty.

Neš�astník má hlavu již na špalku, kat v masce se ohání obouruèním meèem, a v pozadí, za pódiem, pøihlíží nìkolik desítek zvìdavcù; to vše se odehrává pøed mìstskou radnicí, jež samozøejmì od té doby získala novou podobu.

Øeklo by se, obraz nic moc, ale Hirmetùv rám mu dodával specifické kouzlo.

Nìco mì však na tom obraze upoutalo od první chvíle.

Ti lidé tam v pozadí, to byli místní mìš�ané, které Jouza takto zpodobnil, buï ve snaze se jim zavdìèit, nebo se jim vysmát. Skuteènost není dùležitá. Mnì však zajímal velký váèek, visící u opasku jednoho rùžolícího otylého pána, který mìl oèi jen pro katùv meè a pranic se o svùj majetek nestaral.

Vlastnosti Hirmetova rámu jsou skvìlé, to je všeobecnì známo. A ten obraz, ten je namalován tak realisticky, že není možno pochybovat o tom, co váèek obsahuje.

Odhadl jsem váèek pohledem. Pøinejmenším pùl kila. Støíbròáky? Co vás nemá, ten èlovìk, to byl nepochybnì kupec, který se ve mìstì zastavil, a nenechal si samozøejmì ujít tohle divadlo. A pokud by model nemìl ve svém váèku nic, Jouzova fantazie tam už zlato pøidala.

Nebude žádným problémem se toho váèku zmocnit.

Aby nikdo nic nepoznal, opatøil jsem si jiný váèek, podobný, ovšem jeho obsahem bylo poctivých dvì stì dvoukorun naší tvrdé mìny. Víc jsem obìtovat pro vìc nehodlal, ale vìdìl jsem, že váèek bude muset i po akci pùsobit dùvìryhodnì.

Pak již nemìlo být problémem váèky zamìnit.

Galerie je støežena prabídnì, co by tady taky kdo kradl. Vyèíhal jsem si noc, kdy bylo zataženo, a kolem pùl druhé jsem snadno oknem vnikl dovnitø.

Hirmetùv rám stál u zdi, pochopitelnì, v noci není tøeba, aby obrazy žily. Pøitáhl jsem jej k popravišti, které jsem tušil jen jako temnou masu na temné zdi.

Prostrèil jsem hlavu dovnitø a rázem bylo svìtlo.

Vše bylo v nejlepším poøádku. Protože Jouza maloval denní výjev, znamenalo to, že v obrazu dokonale uvidím. Musel jsem však spìchat, protože pokud bude Hirmetùv rám stát pøed obrazem déle, mohou nastat komplikace.

Kolem mne bylo zvláštní napjaté ticho. Když jsem se protahoval kolem schùdkù popravištì, vysoko nade mnou se blýskal meè, který mìl už už dopadnout na neš�astníkùv krk, ale jen já jsem vìdìl, že se tak nikdy nestane.

Tlouštík se už hýbal, ale jeho neživý organismus neposkytoval tolik energie, aby se ubránil bytosti o nìkolik øádù vyšší. Strhl jsem mu váèek z opasku.

Šlo to, provázek byl docela chatrný. Tlus�och zafunìl.

Okolní dav se pohnul a zdálo se, že oèi všech zaèínají místo kata sledovat mne.

Potìžkal jsem váèek v ruce. Byl tìžký.

Zatøepal jsem jím. Zacinkal.

Otevøel jsem jej a vysypal na ruku nìkolik mincí.

Nade vše pochyby zlato. Jouzo, jsi skvìlým malíøem. Mìl bys mít ve mìstì pomník, a ne jen pamìtní desku.

Uvázal jsem nový váèek k opasku pøekvapeného kupce. Už se mu otvíraly oèi, už mì vnímal, už se masité bøicho pohnulo, už se zachvìly jeho tlusté prsty, ale váèek je zase na svém místì.

Snad na to za chvíli pøijde a uklidní se.

Prosmekl jsem se opìt kolem popravištì, pod blyštícím se meèem, a když jsem zaslechl z davu nespokojené mruèení, protáhl jsem se Hirmetovým rámem zpìt do reálního svìta.

Netrvalo to déle než dvì, tøi minuty.

Odtáhl jsem rám.

Obraz pohasl, opìt byla temná noc.

Ostrý zvuk zvonku ohlušoval ušní bubínky.

Trochu jsem se zmýlil, pøece jen. Elektronická ostraha, to byla vìc, o které jsem nevìdìl.

Musím co nejrychleji zmizet, ale zvenku slyším policejní sirény.

Kdyby mì chytili s tímhle váèkem, asi bych nebyl v jednoduché pozici.

Ale pokud mì potkají na ulici jako noèního chodce, kdo mi co dokáže?

Vím o skvìlém úkrytu.

Otevøel jsem dveøe malé toalety a vhodil váèek se zlatem nahoru, do zásobníku splachovaèe.

A teï rychle ven, stejnou cestou.

Než pøispìchal hlídaè s klíèi, než policajti všechno prosmýèili a než usoudili, že šlo o falešný poplach, byl jsem dávno doma.

Do galerie jsem se v pohodì vydal hned dopoledne. Abych nebyl nápadný, pøidal jsem se k výpravì turistù, kteøí pohøíchu nebyli zahranièní, ale jednalo se jen o zájezd uèitelù ze sousedního okresu.

Zatímco hlouèek diskutoval pøed Hirmetovým rámem, já se pokradmu pokusil vstoupit na toaletu.

Bylo obsazeno. Nevadí, teï mohu pár minutek poèkat.

Koneènì slyším huèení vodopádu splachovaèe.

Postávám nedaleko a nedávám najevo, jak mì ta místnùstka zajímá.

Už by se mìly dveøe otevøít a uvolnit mi tak cestu k malému pokladu. Manì mì ta napadá, že by nemìl být problém zangažovat nìkterého z šikovných malíøù, aby tu a tam namaloval nìjaký ten mìšec zlata. Je to rozhodnì bezpeènìjší než padìlat bankovky.

Slyším vøískat nìjakou dámu a na èele mi vyráží mrazivý pot.

Tuším nìco nekalého, cosi mi øíká, že to, co se teï odehrává v té malé kabince, se až pøíliš dotýká mých zájmù.

Koneènì se otvírají dveøe a jako kdyby se rozsvítilo samo sluníèko.

Drobnými krùèky pospíchá ta dáma ven a z jejích úst se ozývá vøískot, a pøíèina se táhne za ní.

Doslova oblak zlatého prachu se vyvalil ven.

Ta dáma má zlaté ruce, pozlacený odìv, a jsem ochoten pøísahat na to, že má i zlatý zadeèek.

Nic mì už nemùže zadržet.

Stojím ve dveøích té malé místnùstky a vidím, že i klozetová mísa je v tuto chvíli celá pozlacená. Pochopil jsem, že z mé koøisti nebude nic, protože když sáhnu nahoru do zásobníku splachovaèe, nenajdu tam nic než prázdný váèek, v nìmž ještì v noci byl celý zlatý poklad.

Nu, kdybych jen trochu pøemýšlel, mohlo to všechno dopadnout jinak. Ale uvažte, kdo by se v noci, za zvuku poplašných sirén, zabýval tak podružným detailem, že Jouza maloval výhradnì temperami?

eBook Info

Title:

Poplach v galerii

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

12.2.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs