Martané pod sochou Svobody
Josef Pecinovský
4.2.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Mar�ané pod sochou Svobody

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Josef Pecinovský

MAR�ANÉ POD SOCHOU SVOBODY

www.pecinovsky.cz/josef

Robert Ford nemìl ve svém voze znaèky Ford rádio. Nevadilo mu to, ostatnì v roce 1938 mít v autì rozhlasový pøijímaè byl jistý luxus i v Americe. Robert Ford byl obchodním cestujícím, bylo mu kolem padesátky, jeho postava pozbyla již dávno štíhlé linie a vlasy ponìkud proøídly. Mìl rád klidný a usedlý život. Vracel se právì ze z Springfieldu v Massachusetts a tìšil se už na to, až koneènì uloží své unavené tìlo v pohodlném ušáku a natáhne své nohy smìrem ke krbu s praskajícím døívím. Towser, doposud klidnì spící na zadním sedadle, se probudil, zívl a opøel se packami o opìradlo pøedního sedadla. I pes znal tuto cestu nazpamì� a tušil blízkost domova.

Stará rozhrkaná fordka projíždìla právì mezi Beacon Falls a Seymourem a domù do Bridgeportu mu zbývalo Robertu Fordovi snad jen pìtatøicet mil. Provoz na silnici nebyl hustý, pošmourný a sychravý den pozvolna konèil. Šeøilo se, protijedoucí vozy už svítily.

Ve chvíli, kdy hlasatel v rozhlasové stanici CBS zaèal rutinním zpùsobem pøedèítat zajímavou zprávu, kterou pan Ford ovšem neslyšel, projelo auto mezi posledními domky Seymouru. Towser zakòuèel, jeho pán ho podrbal za plandavýma ušima. Pes to mìl neobyèejnì rád.

Tu však Towser hlasitì zaštìkal, pøeskoèil na pøední sedadlo a zaèal se drápat na èelní sklo.

Robert Ford se udivenì podíval na svého vìrného pøítele, nechápaje, co se dìje. Pak reflexivnì šlápl na brzdy.

Pes mìl fialovou barvu. A nejen on. Všechno kolem bylo najednou fialové, volant, stupnice tachometru, sedadlo, páèky smìrových šipek, a koneènì i jeho ruce. I to svìtlo, které tak protivnì záøilo zvenku, že ho pøinutilo pøivøít oèi, bylo fialové.

Slyšel, jak obrátky motoru klesají, až se stroj po nìkolika otøesech zastavil. A pes, který ještì chvíli hlasitì štìkal, najednou sklopil uši a zmizel zpìt na zadním sedadle.

Robert Ford projevil neobyèejnou touhu z toho místa zmizet, nenašel však v sobì sílu, která by pøinutila ruku nasahat ve fialové palubní desce fialové klíèky, nastartovat motor, který byl pod kapotou jistì také fialový, a zmizet. Podvìdomì tušil, že by to stejnì nešlo.

Celá okolní krajina jako kdyby zmizela. Nevidìl mokrou vozovku, nevidìl osamìlé stromy kolem silnice, ztratil se èerný obzor a vytratil se i pøísvit zapadajícího slunce. Automobil høál fialovými ohníèky a okolí plálo toutéž barvou.

A pak ho cosi nutilo vystoupit. Bránil se tomu, ale jako kdyby podivná cizí síla postrkovala jeho ruku k chladné klice dveøí, až cosi cvaklo a Ford si zdìšenì uvìdomil, že to on sám otevøel dveøe a vykroèil do fialové nicoty.

Nevìdìl, že kdesi tam daleko v rozhlasové stanici CBS zní teï do éteru hlas presidenta Roosevelta. Ostatnì i kdyby mìl rádio a mìl ho puštìno, patrnì by v této chvíli nic neslyšel, protože zapomnìl na všechno ostatní. Jeho oèi, které se strachoval zavøít, hledìly upøenì do fialové mlhy, v níž spatøily pohyb.

Okolí jako kdyby se projasòovalo a to, co se pohybovalo a blížilo se k nìmu, mìlo obrysy èlovìka. Ford však od samého poèátku vìdìl, že to není èlovìk. Nemìl rád horory a nevìøil na upíry a jiná strašidla. Byl poctivým evangelíkem, ale jeho víra nebyla natolik silná, aby sám sebe pøesvìdèil, že to pøed ním je nadìl èi ïábel.

Snad pìt stop vysoká silueta zùstala stát necelé ètyøi yardy od nìj, a teprve teï mohl Ford spatøit, že ta bytost má neobyèejnì útlou hruï a z ní pak èní ètyøi ruce. Tedy, nejménì ètyøi, protože si zdaleka nebyl jist tím, že to, na èem onen podivný tvor stojí, jsou nohy.

Pøízrak stál a nehýbal se, a Ford kdovíproè nabyl v té chvíli pøesvìdèení, že nemusí mít žádný strach. Jen nedìlat žádné zbyteèné pohyby, aby ho nepoplašil. Kdoví, tøeba on se ta bytost bojí víc než já. Èert ví, kde se v nìm vzala tahle myšlenka. A jak tak pozoroval fialový stín a snažil se vytušit, co za tím je, pøepadla ho strašlivá touha po cigaretì. Mìl krabièku chesterfieldek v kapse, ale co se stane, když si zapálí? Nebude to onen podivný cizinec považovat za útok?

Kdyby tu aspoò byl ten zatracený pes, ale ten je zatím nìkde zalezlý a...

Kde je jeho vùz? Marnì se rozhlížel kolem, jeho stará fordka byla pryè právì tak jako celá dùvìrnì známá krajina. Byl tu teï sám s tím podivným panákem obklopen fialovým svìtlem.

"Co chcete?" pokusil se otevøít ústa. Slova se mu jen tak tak vydrala z hrdla. "Jsem obchodní cestující, trestní rejstøík mám èistý a øádnì platím danì."

Když slyšel svùj hlas, trochu se mu vrátilo sebevìdomí. Vidìl avšak pøed sebou stále nehybný stín. Ten cizí tvor, který pocházel kdovíodkud, se nehýbal. Nezdálo se, že by slyšel to, co pan Ford øíkal.

"Prosím vás, nechte mì na pokoji, vemte si, co chcete, jen mì pus�te," povolily náhle stateènému obchodnímu cestujícímu nervy. Sáhl do kapsy, vytáhl penìženku a tu vidìl, že má už jen jeden dolar. Bez zaváhání podal bankovku tomu stínu pøed sebou.

"Víc nemám, opravdu."

Koneènì se nìco stalo. Stín ve fialovém svìtle se pohnul a udìlal dva kroky. Jedna z jeho dlouhých paží se natáhla a štíhlé prsty, kterých bylo jistì sedm, uchopily peníze.

Robert Ford pocítil, že se ho pøitom ten tvor dotkl. Sice jen nepatrnì, ale pøece jen se ta dlouhá paže dotkla jeho kùže. Pùvodnì se obával, že ten dotyk bude studený a slizký, ale mýlil se. Ta cizí paže høála.

Bytost dvìma rukama držela bankovku, jako kdyby se na ni dívala, ale Ford nevidìl žádné oèi. Pak se ta dlouhá ruka opìt natáhla a vrátila bankovku.

"Nechcete peníze?" divil se Ford. "Tak co chcete. Už víc nemám, jen cigarety. Dívejte se, jak se to dìlá."

Vidìl, jak se mu tøesou ruce, ale nemohl tomu samovolnému pohybu zabránit. Cigarety se mu rozsypaly, ale jednu pøece jen dostal do úst. Podaøilo se mu rozžehnout až tøetí zápalku.

Naplnil plíce horkým dýmem a vypustil jej pøed sebe.

A tu poznal, že se cosi stalo.

Ten tvor, který doposud proti nìmu stál bez hnutí a beze slova, ten tvor, který mu jistì nìco dùležitého chtìl, se prudce roztøásl. Stalo se tak v okamžiku, kdy kouø z cigarety dospìl až k nìmu.

Pan Ford už vidìl, že udìlal nìco špatného. Poznal, že teï má strach ten druhý. Uhasil cigaretu, ale už to nepomohlo. Neznámý se jakoby scvrkl, ale to jen proto, že se neobyèejnì rychle vzdaloval, až náhle kolem zase byla úplnì obyèejná noc.

A on stál vedle svého vozu, cítil lezavé vlhko a slyšel, jak na zadní sedadle kòuèí Towser.

Motor šel nastartovat. Vzrušen z neobvyklého zážitku vyrazil Ford opìt k domovu. Pøekvapilo ho, jaký je náhle na silnici provoz. Desítky, stovky vozù, mnohé naloženy nábytkem èi peøinami, míøily pryè z New Yorku. Nechápal to. Když musel na chvíli zastavit, protože byla silnice neprùjezdná, zavolal na jednoho z protijedoucích:

"Co se dìje? Kam to všichni jedete?"

"Vy to nevíte?" odpovìdìl mu vzrušený hlas. "Mar�ané! Pøepadli nás Mar�ané. Vylodili se pod sochou Svobody. Hlásili to v rádiu!"

"Tak Mar�ané? To byl Mar�an?" podivil se pan Ford. "Ale vždy� mi nic neudìlal. Pod sochou Svobody jsou taky?"

Ale už si nemìl s kým povídat. Cesta se uvolnila a vydìšený øidiè byl pryè.

Cesta domù trvala panu Fordovi ještì víc než pùldruhé hodiny. Po krátké chvilce uvažování zastavil pøed policejní stanicí.

"Potkal jsem se s Mar�anem nedaleko Seymouru a..."

Byl pøekvapen reakcí službukonajícího seržanta.

"Ven, okamžitì ven!" øvala brunátná tváø. "Ještì nìkdo mi sem pøijde øíct, že vidìl Mar�ana, tak ho na místì odstøelím!"

Pobouøen, ponížen a rozhoøèen se vrátil pan Ford domù. Vše pochopil až druhý dne ráno, když rozevøel noviny.

Když si ráno kupoval cigarety a chtìl platit, málem se mu zastavilo srdce. Na dolarové bankovce, kterou držel v ruce, chybìl George Washington. Namísto nìj tam byl podivný, témìø zrùdný oblièej, nepøipomínající nic lidského. Jen ty ètyøi paže založené na neobyèejnì úzké hrudi pøipomnìly Fordovi noèní zážitek...

Mìl dost rozumu na to, aby o svém dobrodružství už nikdy nevyprávìl. Bankovku schoval a nikomu ji nikdy neukázal.

Mimozemš�ané samozøejmì nemohli tušit, že si ke své krátké návštìvì vybrali ten nejménì vhodný okamžik a to nejménì vhodné místo.

Poplašné zprávy se východním pobøežím USA šíøily celou noc z 30. na 31. øíjna 1938. Rozhlasová hra na motivy románu Herberta George Wellse Válka svìtù, kterou tak umnì zrežíroval Orson Welles, vylíèila vpád Mar�anù tak vìrnì, že vìtšina posluchaèù ji považovala za skuteènost. Nìkteøí se na svém panickém úprku z bezpeèí domovù prý dokonce setkali s Mar�any a podali o tom hlášení na policii. Mnozí na tom posléze trvali, a proto nemìli tolik štìstí co Robert Ford.

eBook Info

Title:

Martané pod sochou Svobody

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

4.2.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs