Hlad
Josef Pecinovský
26.1.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Hlad

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Josef Pecinovský

HLAD

www.pecinovsky.cz/josef

Nebyli jsme ještì ani ve dvou tøetinách cesty k Oortovu oblaku, když zaèaly ty velké nepøíjemnosti.

Jako dnes to vidím pøed sebou. William sedìl za stolem a významnì tloukl lžící do poctivého plastiku, protože kde by se taky v naší lodi vzal døevìný nábytek. To, co pøitom øíkal, se nedá dost dobøe napsat, protože když vynechám neslušné výrazy, musím konstatovat, že neøekl nic.

Vìru, mìl dobrý dùvod být nespokojen, ale ta pseudodøevìná deska za nic nemohla, a palubní mozek, na nìjž se William oboøil za chvíli, rovnìž ne. Byl jen první na ránì. Od samotného poèátku letu svádìl William všechny nepøíjemnosti, které nás potkaly, na palubní mozek, a tak tomu bylo i tentokrát.

"Tak se podívej, pøítelíèku," tykal tomu elektronickému systému, rozlezlému svými èidly všude, kde jen to bylo aspoò trochu myslitelné, takže bylo zøejmé, že ho robot slyší, "tak se podívej, co s tebou udìlám. Rozeberu tì na souèástky, pøekousnu tì jako žížalu, rozètvrtím tì jako hada, ale ještì pøedtím bych se rád dovìdìl, kde je ta kyselá okurka, kterou jsem si objednal."

Vskutku, na Williamovì talíøi chybìla kyselá okurka, která tam vedle smaženého øízku dle všech náležitostí daných jídelním lístkem patøila. Snad by celá záležitost vyznìla do ztracena, kdyby se pøi veèeøi situace neopakovala a Williamovi ještì víc nestoupl krevní tlak. Tentokrát se nedostávalo pro zmìnu zeleného hrášku.

Do toho pøišel Robert se svou nezbytnou statistikou:

"Jste slepí jako èervi, pánové," uvedl svùj struèný a vìcný proslov. "Tragédie vìci netkví v tom, že na talíøi schází zelený hrášek. Skuteènost je taková, že dnešní porce jsou o dvacet procent menší než pøedpokládá stravovací norma."

Slyšel jsem poprvé o tom, že bychom mìli nìjaké stravovací normy, ale asi to tak bylo.

Než staèil William vykypìt a vzápìtí vybuchnout, Robert jej usadil vìcnou poznámkou:

"Tento jev se projevuje pøesnì jedenáctý den."

"Co tím chceš øíct?" slabikoval pomalu William a úplnì zapomnìl na to, že mu na talíøi stydne biftek.

"Tím chci øíct tolik, že už jedenáctý den se snižují všechny porce. Pokud bude tento trend pokraèovat, pøesnì za ètyøiaètyøicet dní od tohoto okamžiku budou porce nulové. Pan William si bude muset utáhnout opasek."

Nemíním opakovat slova, kterých William použil.

"Ty máš na starosti kuchyni," osopil se na Roberta. "Ty tedy neseš odpovìdnost za to, že vyhladovíme døív, než doletíme na pùl cesty. A to máme podle tebe na zpáteèní cestì hryzat tyhlety kožené øemeny?"

Robert pokrèil rameny.

"Nevím, neznám natolik schopnosti tvých vnitøností. Nechtìl jsem vás, pánové, touto otázkou znepokojovat, ale vìc dospìla do stadia, kdy se tímto problémem budeme muset vážnì zabývat."

"Co na to øíká ten debil palubní mozek?" kypìl William.

"Umí jen jednu vìtu," odpovìdìl Robert a vzápìtí nám suchý odlidštìný hlas robota pøednesl vše, co o této záležitosti byl schopen sdìlit:

"Nedostatek surovin."

"Pi-to-most," slabikoval William a veèeøe, která jej pøed chvílí málem pøivedla na úroveò slintajících Pavlovových psù, zùstala opuštìna.

Jeho prsty rozehrály chorál na klávesnici terminálu. Obrazovky se hemžily daty, sténaly pod pøívaly pestrobarevných grafù, tonuly pod gigabyty informací, pohasínaly pod pøívalem èísel a v jednu chvíli se mi zdálo, že palubní mozek zasténal.

"V tuto chvíli schází v regeneraèním cyklu potravin pøesnì pìtaètyøicet kilogramù organické hmoty," dospìl William po dvou hodinách experimentù k závìru, který mohl zjistit jednoduchým stiskem klávesy F10. Øekl jsem mu to.

"To je mi jedno, ale tak mi vysvìtli, kde tìch pìtaètyøicet kilo je!" tloukl pìstí do stolu, až studený biftek nìkolikrát poskoèil.

"Pùl kila je tady," namítl Robert a ukázal na talíø.

"To taky vzal šlak," øekl William a vyhodil zjevnì již nechutný biftek do kultivátoru. Tam ostatnì pøicházely všechny odpady, a to nejen od kuchyòského stolu, ale i z našich organismù. Ve skuteènosti nepøetržitì cirkulovalo regeneraèním systémem, to jest kultivátory, kuchyòskou linkou, jídelnou, našimi tìly a odpadovým systémem, zhruba dvì stì kilogramù biomasy. Vzhledem k tomu, že mnozí lidé mají odpor k potravinám zpracovaným nejkratší cestou pøímo z odpadù, je do regeneraèního procesu vloženo nìkolik mezistupòù, které celý proces sice prodlužují, ale naproti tomu si nikdo už nemusí pøekládaná jídla hnusit. Ostatnì je skuteèností, že matka pøíroda si poèíná pøesnì stejnì a nikoho pøi pohledu na bohatì prostøený stùl ani nenapadne lámat si hlavu tím, kudy vlastnì molekuly pøedkládaných potravin prošly a jakému biologickému procesu se musely podrobit.

Skuteèností bylo, že nám chybìlo pìtaètyøicet kilo a s tím se muselo nìco udìlat.

Rozebrali jsme kultivátor na souèástky a zase jej složili.

Rozebrali jsme regeneraèní linku na souèástky a zase ji složili.

Jediným dùsledkem této akce bylo, že jsme dva dny byli témìø o hladu.

Tøetí den, když jsme dostali porce stejnì chabé jako pøedtím, jsme se pustili do toho, do èeho se nikomu nechtìlo, tedy do odpadového systému. Ani tam jsme nenašli jedinou závadu.

Pokud chybìjící potraviny nepronikly stìnou lodi do kosmického prostoru...

"Tam, podívejte se, tam," ukázala Williamova ruka na jedinou ozdobu jídelny, vzrostlý fikus. "Tahle zatracená kytka. Roste, kyne, pøibývá. Z èeho myslíte, že roste?"

Jen tak tak jsme mu zabránili v destrukci rostliny. Chtìl ji rozlámat na kusy a naházet do kultivátoru. Pak pochopil, že fikus neváží víc než pùl kila a když mu dáme šanci pøežít do konce výpravy, pøibude tak maximálnì o dvacet deka.

"Jo, pitomou rostlinu, to zachránit dokážete," protestoval pøi hubené veèeøi William, "a my si pokojnì mùžeme chcípnout hlady." Vylízal talíø zpùsobem jemu vlastním a povolil si kalhoty.

"A co zvíøata v laboratoøi, ta pøece taky nìco sežerou!" prskal William.

"Zachovej klid, máme tam jen deset mražených køeèkù, kteøí v tomto stavu jistì zkonzumují tuny potravin."

William neuvìøil, dokud neprošmejdil laboratoø skrz naskrz. Pak se sklonil nad panelem hlavního poèítaèe:

"Tak se podívej, ty zmetku," oslovil nevinný stroj. "Za všechno mùžeš ty. Celý proces regenerace øídíš od první do poslední minuty a zodpovídáš za to, co se stane s každou bílkovinou nebo vitaminem. Ty za to mùžeš a nikdo jiný." Podíval se na nás. "Je to jednoduché. Potraviny jsou organické látky, složené v principu z jednoduchých prvkù. Není problémem pøemìnit všechen uhlík na oxid uhlièitý a vypustit jej tady do atmosféry. Vsadím se, že z našich klobásek a ústøic je teï hloupý neteèný nedýchatelný plyn. Naše zásoby máme teï v atmosféøe v podobì oxidu uhlièitého a vody."

Trvalo dva dny, než jsme provìøili, že i když by nìco na Williamovì nápadu mohlo být, skuteènost je jiná.

"Tak do prdele!" zaøval William, "Kdo nám to žrádlo sežral?"

A sklonil se k panelu palubního mozku, pøesvìdèen o tom, že šroubovákem nìco zmùže.

Nemìl to dìlat, protože mu praskly kalhoty.

Chvíli jsem pozoroval jeho rozpaky a pak jsem se dal do smíchu.

"Nu, smìj se lidskému neštìstí. Já jsem na pokraji smrti hladem a on neumí nic lepšího než..."

"Vylez na váhu," pøerušil jsem ho.

"Co?" vytøeštil na mne své oèi z buclaté tváøe.

"Vylez na váhu, abychom vidìli, kolik jsi pøibral."

Ukázalo se, že William za tìch sedm mìsícù nabral osm kilo. S námi ostatními to nebylo o nic lepší. Když jsme to seèetli, zjistili jsme, že celkový pøírùstek na váze je pøesnì ètyøicet ètyøi a pùl kila.

"Tak myslím, že jsme ty tvoje klobásky už našli, jsou v tom tvém pandìru," š�ouchl Robert Williama do kulatého bøicha a ukázal na dveøe posilovny. "Pánové, jestli každý z nás neshodí pìt kilo, tak se už nikdy poøádnì nenajíme," dodal.

Nu, co dodat. Lupièe jsme nenašli a tuhle epizodu jsme si nechali až do dnešního dne pro sebe. My jsme totiž byli první výpravou, která mìla v lodi umìlou gravitaci a nebylo tøeba udržovat fyzickou kondici pravidelným cvièením. Já vím, v pøedpisech možná nìco o pravidelné tìlesné pøípravì bylo, ale kdo by je èetl.

Na Zemi jsme se vrátili snad jen o pár kilo tìžší než pøi startu a toho si snad už nikdo nevšiml...

eBook Info

Title:

Hlad

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

26.1.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs