A prece se tocí
Josef Pecinovský
25.1.2001
Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001
cs

Copyright Information

This eBook file was generated by MobiPocket Publisher Personal Edition.

This eBook file is for personal use only and cannot be sold.

To generate eBooks to be sold or for corporate or public usage, please purchase the commercial version at : http://www.mobipocket.com

Cihly z Angarastu

Josef Pecinovský

www.palmknihy.cz

knihy do vaší dlanì

Josef Pecinovský

A pøece se toèí!

www.pecinovsky.cz/josef

"To vy jste hlásil poruchu telefonu?"

Hustì potištìné øádky se jen pozvolna promìòovaly ve shrbeného muže s kšiltovkou a koženou brašnou pøehozenou ležérnì pøes rameno, to v souladu s tím, jak se redaktor Ivan Štembera postupnì vracel od zajímavého rukopisu svìt do reálného svìta.

"Jo, jo, hlásil," vzpamatoval se koneènì a bylo mu líto, že místo velrybami se musí v dané chvíli zabývat tak prozaickou záležitostí. "Je zticha jako ryba," dodal a pak si uvìdomil, že to, co øekl, je absurdní. "Ryby jsou rozhodnì hlasitìjší," dodal a zapomnìl znovu na svìt.

Opraváø utrousil nemístnou poznámku, hodil brašnu na zem a zaèal dávat najevo prùchod své zruènosti, zatímco Ivan Štembera se opìt vrátil za polární kruh.

Plující ledovce zahltily obzor a z chladných vod se vynoøil temný høbet velryby.

Zazvonil telefon. Štembera strhl sluchátko z vidlice a automaticky se pøedstavil. Velryba grónská zafunìla.

Pak si uvìdomil, že to není velryba. Ze sluchátka nìkdo huhòal. Skoro mu nerozumìl.

"Štembera, slyším!" zvýšil Ivan otrávenì hlas. Huhlání na opaèné stranì drátu nabralo na intenzitì, na srozumitelnosti však ne.

"Vùbec vám nerozumím," zvýšil hlas Ivan a polární moøe se odpaøilo.

Tu pochopil, že volající neužívá èeštiny.

Rušivé jevy na chvíli ustaly a z nezmìrné dálavy se ozvala èistá latina:

"Kdo jsi, neznámý? Což sám ïábel ke mnì promlouvá z temnot pekelných?"

Ivan si srovnal v hlavì zásoby latiny, které do ní nasoukal bìhem studia a které od té doby použil výhradnì pøi urèování rostlin a živoèichù.

"Vy jste cizinec?" odpovìdìl mrtvým jazykem.

Na druhé stranì se ozvalo odkašlání a pak se rozhostilo naprosté ticho.

"Klidnì mùžete mluvit anglicky nebo nìmecky," pokusil se Ivan pøevést hovor do dvacátého století.

"Všemocný bože," uslyšel ze sluchátka, "ochraò mì od bran pekelných."

Jako kdyby vidìl neznámého, jak se køižuje.

"Nejsi blázen?" zeptal se èesky a chtìl praštit sluchátkem do vidlice, ale v tu chvíli sjel jeho pohled na podlahu, tam, kde pøed chvílí opraváø pohodil svou brašnu a kde se válelo náøadí a kusy kabelu. Tu Ivan pochopil, že jeho telefon je odpojený od sítì.

Zatáhl za kabel. Ètyøi metry šòùry prošly bez odporu jeho rukama. Zástrèka se bezvládnì komíhala ve vzduchu. Jeho pohled se doslova zabodl do obnažených vnitøností telefonní pøípojky, v nichž se opraváø systematicky vrtal šroubovákem.

A� byl Ivan jakkoli technicky nevzdìlaný, pochopil, že tady cosi nesouhlasí.

Polkl naprázdno a chtìl se probudit. Nepodaøilo se mu to.

Ve sluchátku kdosi vzýval pannu Marii, èímž mu dal èas na uvažování.

Pøemýšlel, co poèít. Nic ho nenapadlo, naštìstí modlitba nebrala konce.

"Hej, vy tam, proboha, nechte toho koneènì!" pokraèoval Ivan v latinském dialogu, i když si byl jist, že v tu chvíli tento jazyk zcela a nenávratnì zapomnìl.

"Vzýváš Boha, nejsi tedy ïábel. Pak ovšem musíš být sám Všemohoucí..."

Neznámý se zajíkl a další slova mu zùstala v hrdle.

"Jsem èlovìk jako vy," utrousil jen tak ledabyle Ivan, a pak mu zabrousil zrak na vytøeštìný oblièej jeho kolegy Moravce. "Vezmi si paralelku," houkl na nìj èesky a pak se opìt zaboøil do hlubin latinského dialogu. Moravec se vrhl po sluchátku a Ivan jen mohl sledovat, jak jeho kolega nedùvìøivì pokrèil rameny.

"Jak tì mám tedy nazývat, o mocný?" chraptìlo sluchátko.

"Jsem doktor pøírodních vìd Ivan Štembera, redaktor èasopisu Pøíroda," vysoukal ze sebe Ivan rozumnou vìtu, protože tohle se dobøe pøekládalo.

V tom se ozval ve sluchátku jakýsi rachot, jako by kdosi vyhlašoval chemický poplach. Pak neznámý zašeptal:

"Ó mlè teï, mocný, nechceš-li mne zahubit. Pøicházejí mí žaláøníci. Skryj se zatím a vyèkej jejich odchodu, jinak mì hranice nemine."

Strach v jeho hlase byl rozhodnì nepøedstíraný. Ivan se rozhodl, že jeho pøání bude respektovat, to i proto, že zaslechl další hlasy. Jazyk, který teï uslyšel, mu vzdálenì pøipomínal italštinu. Pøíchozí hovoøil panovaènì, vìdom si své pøevahy nad ubohým vìznìm.

"Já jim rozumím," sykl Moravec zakrývaje rukou sluchátko. "Je to asi nìjaká rozhlasová hra. Galileo má jít k výslechu pøed svatou inkvizici."

Ovšem, uvìdomil si Štembera, Moravec neví o té odpojené zásuvce. Nemìl èas mu nìco vysvìtlovat, protože žaláøník opustil celu. Neznámý se znovu ozval:

"Jsi tu, ó mocný? Zjev se mi, prosím, ale potichu..."

"Slyším tì," odpovìdìl Ivan, a tu bezdìènì dodal: "Galileo."

"Znáš mì tedy, tím lépe. Ale kde se ukrýváš, ve své kobce nikoho nevidím?"

Ivan cítil, že mu stydne krev v žilách, a neumìl v té chvíli nic lepšího než se zeptat na to, co už dávno vìdìl:

"Proè jsi uvìznìn?"

"Z pøíkazu svaté inkvizice, nebo� mé uèení o pohybu nebeských tìles bere svatá církev v pochybnost. Zdalipak znáš mou knihu Dialog o dvou nejvýznamnìjších systémech svìta, ó pane?"

Ivan se nikdy dìjinami astronomie nezajímal, ale nìco o Galileových potížích tušil.

"Slyšel jsem o ní," odpovìdìl podle pravdy.

"Ty jsi, ó pane, jistì schopen rozhodnout mùj vnitøní spor. Povìz mi tedy, kde je pravda. Uèení církve svaté je podloženo biblí, zatímco má kniha byla sepsána na základì mých peèlivých pozorování. Protože ty víš vše, prozraï mi, toèí se Zemì kolem své osy nebo ne?"

"To je pøece samozøejmé, že se toèí..."

"Nech toho!" zaøval kolega Moravec. Èesky. Ivan se zarazil uprostøed slova. "To pøece nemùžeš," pokraèoval Moravec, který už nìco pochopil.

"Co nemùžu?"

"Nesmíš mu to øíct!"

"Proè?"

"Co když se teï opravdu nìco stalo s prostorem a èasem? Co když hovoøíš opravdu s Galileem?"

"A i kdyby, co by se mìlo stát?"

"Ty ho utvrdíš v jeho uèení a on pøed inkvizicí neodvolá. Bude pak upálen na hranici. Co se potom stane s dìjinami? Co se stane s námi, kdyby se teï, najednou, mìly zmìnit dìjiny?"

Ivan se zamyslel a pot, který ho mrazil už dlouho, byl náhle ještì studenìjší.

"Tak pánové, je hotovo!"" uslyšel náhle až pøíliš reálný hlas. Ovšem, telefonní opraváø. Právì skládal své nádobíèko do brašny. Na jeho pøítomnost už Ivan úplnì zapomnìl. Kabel byl pøipojen k zásuvce.

Ivan pøitiskl sluchátko k uchu. Neslyšel nic jiného než oznamovací tón. Tu tú. Tu tú.

"Proboha ne, co jste to udìlal?" vykøikl. "Prosím vás, odpojte ten telefon!"

Opraváø se na nìj díval jako na blázna a pochopitelnì se nemìl k èinu. Ivan vstal a vytrhl kabel ze zdi.

"Haló, haló, jste tam ještì?" volal do hluchého sluchátka.

"Pánové, já tady nejsem nikomu pro srandu," øekl syrovým hlasem opraváø, dodal dvì sprostá slova a práskl za sebou dveømi.

"Rozumíš tomu?" ptal se Ivan svého kolegy.

"V životì jsem nevidìl rozebraný telefon..."

"Ale to nemyslím, mnì jde o to, co jsme teï slyšeli."

"Zapomeò na to, urèitì to byl nìjaký hloupý fór."

"Ale co když jsme doopravdy mluvili s Galileem?"

"Zemøel v sedmnáctém století. Ale i kdyby, pøece jsme mu nic neprozradili..." Moravec se zarazil. "Co jsi mu to øíkal tìsnì pøedtím, než nás pøerušili?"

Ivan na okamžik zalovil v pamìti.

"Pøece jen to, že se toèí."

eBook Info

Title:

A prece se tocí

Creator:

Josef Pecinovský

Date:

25.1.2001

Copyrights:

Palmknihy, www.palmknihy.cz 2000-2001

Language:

cs