C. D. Payne

Mládí v hajzlu 07. Mládí furt v hajzlu

KDO JE KDO

Twispovi

Nick Twisp: ženatý s doktorkou Adou Olsonovou. Otec Scotta Twispa. Rovněž otec Miren a Nerey Lurrietových, jejichž matkou je Sheeni Saundersová.

Scott Twisp: syn Nicka Twispa a Ady Olsonové.

Jake Twisp: Nickův mladší bratr. Původním jménem Noel Wescott.

Joan Twispová: Nickova starší sestra. Provdaná za Billa Tibbla.

Tyler Twisp: Joanin syn a Nickův synovec.

Estelle a George F. Twispovi: rodiče Nicka, Joan a Jakea.

Saundersovi

Sheeni Saundersová: Nickova první dívka. Provdaná za Françoise Durrance, francouzského velkoobchodníka s vínem. Spolu s ním má dvě děti, Françoise Durrance II a Marthe Durranceovou.

Paul Saunders: Sheeniin starší bratr. Otec Veevy Saundersové. Podruhé ženatý s Reinou Veselou.

Connie Saundersová: Paulova první manželka a matka Veevy Saundersové.

Veeva Saundersová: Sheeniina neteř a dávná kamarádka Jakea a Tylera Twispových.

Další postavy

Trent Preston: bývalý přítel Sheeni Saundersové. Ženatý s Violet Barnesovou. Otec Azury Prestonové (matka Violet).

Azura Prestonová: dcera Trenta Prestona.

Violet Prestonová: druhá manželka Trenta Prestona.

Apurva Joshiová: první manželka Trenta Prestona a matka jeho syna Todda Amitabha Prestona.

Vijay Joshi: mladší bratr

Apurvy a Nickův nepřítel.

Uma Spurlettiová: první dívka Jakea Twispa. Provdaná za doktora Philipa Bresnicka.

Casey Spurlettiová: Umina neteř.

Carlyle Bogy: kamarád Jakea Twispa z dětství.

Stoney Holtová: kamarádka Jakea Twispa z dětství a zatím nepříliš úspěšná herečka.

Marcus Swandon:

bývalý hráč NFL a Tylerův bodyguard, který žije v jeho domě.

Zack a Lucien: Scottovi kamarádi z Las Vegas.

Nate Liu: Veevin výkonný asistent.

LEDEN

ČTVRTEK, 7. LEDNA

Kámoš Lucien vyfasoval k Vánocům ubožáckej telefon s Androidem. Další důkaz toho, jak jde ekonomika v Nevadě do prdele. Já a můj iPhone sme s ním pochopitelně museli změřit síly. Natřel sem mu to s osumatřiceti slovama za minutu (při třech chybách) proti jeho šestadvaceti a prakticky nevyčíslitelný hromadě kiksů. Další namistrovanej chudák rozdrcen mými nemilosrdnými prsty!

ÚNOR

PÁTEK, 5. ÚNORA

Dneska mi do mailu dorazilo vysvědčení. Přesně jak sem čekal, zazářil jsem ve všech předmětech kromě těláku. Trenér Wilson mi parádně natrh prdel trojkou. Kdyby se ten vůl narodil vo dva a půl tisíce let zpátky, dali by mu do ruky bič a udělali z něho kápo galejníků. Člověk by moh napálit totálního nechytáka ve Světový sérii, a stejně by od toho negramotnýho vopičáka nedostal nic lepšího než dva minus.

BŘEZEN

STŘEDA, 10. BŘEZNA

Za posledních čtyřiadvacet hodin sem odpověděl na čtyřicet tři textovek a tweetů — novej osobní rekord. To není vůbec špatný na pravověrnýho šprta bez sportovního talentu a s nepatrnou popularitou. Pokud bude současnej trend pokračovat, vyvine se lidstvo během pár generací v životadárnej systém na podporu vlastních palců.

Když už je řeč o neposednejch prstíkách, Lucien navrhuje, abysme splichtili aplikaci na sledování masturbace. Dost pochybuju, že by vo týhle aktivitě chtěli shromažďovat statistiky i jiný lidi než Lucien. Jak přijde na vedení záznamů, je děsně precizní a úplně posedlej. Celej rok vodstřikoval při honění výhradně do sklínky, kterou schovával v šuplíku vedle svý postele, aby moh pozorovat změny složení a bakteriální růst. Má uvažování opravdickýho vědce. Já očividně přišel na tenhle svět s mozkem diletantskýho playboye.

ÚTERÝ, 16. BŘEZNA

Mary Ellen Fropicová mi dneska při hodině řekla, že mý jméno zní jak nějakej oplatek. „Scott Twisp.“ Člověk si při tom představí něco křupavýho s lahodnou náplní. Nemluvě o míli dlouhým seznamu umělejch přísad.

Mý prostřední jméno je Sin, jako hřích. Dost dobrý, akorát že fotřík z nějakýho důvodu cítil potřebu přilípnout k tomu příponu „atra“. Jo, už je to tak, celej život se musím vláčet po světě se jménem toho kníkala z Hobokenu, zapasovaným před svý příjmení. Mohlo to ale bejt i horší. Fotřík moh bejt zažranej fanda toho hňupa Liberaceho.

Mary Ellen už mě nebere. Poblouznění Fropicovou mi vydrželo přesně tejden a tři dny. Ani není třeba podotýkat, že intimností jakýhokoli druhu dosaženo nebylo.

SOBOTA, 20. BŘEZNA

Obávám se, že postrádám disciplínu potřebnou ke každodennímu psaní deníku. Asi bych se měl trochu snažit, už kvůli budoucím životopiscům, co budou studovat mý úžasný osudy. Takovej záznam může poskytnout cenný náhledy do mlhou obestřenejch ranejch let. A když začnu s deníkem teď, pomůže mi to udržovat přehled vo tý nespočetný spoustě milostnejch avantýr, který si do budoucna plánuju. Počítám, že mi jména a obličeje začnou časem splývat, až počet mejch milenek naroste do stovek a posléze tisíců. Poznámka pro mou osobu: vyzpovídat ohledně tohodle bodu strejdu Tylera, až ho příště uvidím.

ČTVRTEK, 25. BŘEZNA

Včera v noci další hádka v ložnici mejch rodičů. Nejsem si jistej, vo co jde. Třeba je problém v tom, že se fotříkovi nepostaví. Co když ten chlap dokáže žonglovat se všema možnejma ko

ulema kromě svejch vlastních? Doufám, že to není dědičný. Celej život mi lidi říkaj, že vypadám úplně jako můj fotřík. Nechápu, proč ty hnusný twispovský geny musej bejt tak dominantní. Ve dnech svýho mládí bejvala máma ta nejnádhernější ústní chiruržka ve městě. A všichni moji příbuzní z Olsonovic strany sou potěchou pro oko (s jedinou výjimkou strejdy Larse, kterej není potěchou v žádným ohledu).

Díkybohu mám nevlastní ségry, dvojčata, a obě sou to výstavní kusy. Takže bejt Twispem ještě člověka neodsuzuje doživotně do kategorie „sexuálně nežádoucí“. Miren a Nerea provozujou s Nereiným manželem cirkus v Argentině, takže je vídám jen zřídkakdy.

Fotříkovi je čtyřicet šest a jeho dcerám jednatřicet.

Spočítat si to můžete sami.

Pokaždý, když se moji rodiče hádají, čuju ve vzduchu r-o-z-v-o-d. Žasnu, že někdo může vydržet v chomoutu celý měsíce, nedej bože roky. Žádná holka se mi nikdy nelíbila dýl jak dva tejdny. Celá ta záležitost začne člověka časem tak děsně unavovat! Proto uvažuju, že se stanu rozvodovým právníkem. Džob je to stabilní (obzvlášť v Nevadě), poměrně lukrativní a zajišťuje vám vytrvalej přísun čerstvě vosamělejch koc, který potřebujou utěšit.

DUBEN

ČTVRTEK, 1. DUBNA

Katastrofa na obzoru: fotříkovi právě začla kríze středního věku. Ukončil svý dlouholetý angažmá v kasinu Normandie! Jeho vysvětlení: „Nechci, aby se ze mě stal ubohej starej komickej žonglér.“

Stěhuje se do L. A.!

Hodlá se stát hvězdou vlastního televizního sitkomu na kabelovce!

A jako by to celý ještě nestačilo, vytasil se s nápadem, že nás tam vodvleče s sebou!

Ne, todle fakt není žádnej úděsnej aprílovej žertík.

Ten kretén má v úmyslu vyrvat svoji rodinu z kořenů a kompletně rozvrátit naše životy, a to kvůli nepatrný šanci, že udělá kariéru v telce. Nějak se zkontaktoval s totálně vodvařenou stanicí RIM (retardové, imbecilové & magoři?) Network, jejíž jedinej programovej „hit“ předvádí pokérovaný křupany, co si vylepšujou pickupy děsně předimenzovanejma pneumatikama, uši rvoucíma reprákama a dalšíma hovadskejma vychytávkama.

Tuplovanej děs! Fotříkovi se nějak povedlo zpitomět mámu, aby ho v tom nápadu podpořila.

SOBOTA, 3. DUBNA

Zaskočil za mnou kámoš Zack, abysme vyladili strategii. Naplánovali sme to tak, že budu přebejvat u nich doma, dokud nevodmaturuju nebo se neožením — záleží, co přijde pozdějc. Jeho rodiče sou v balíku, takže bych pro ně neznamenal žádný břemeno. Mají velkej pokoj pro hosty a bazén (moje minimální požadavky). Problém spočívá v tom, že Zack je momentálně s rodičema na kordy. Nelíbí se jim jeho holka, poněvadž není katolička. Navíc nejde zrovna o kavkazskej typ (je tak trochu thajskýho původu). Takže se Zack možná bude muset rozhodovat mezi Mai (krasavice, lepý tvary) a mnou (věrnej kámoš už od školky). Bohužel dobře vím, jak bych se rozhod sám, i když pořád doufám, že Zack je menší sobec.

NEDĚLE, 4. DUBNA

Znepokojivá textovka od Zacka. Chce po mně, abych napřed donutil svý staříky k souhlasu s naším plánem, než se odhodlá k natolik extrémnímu kroku, jako že dá Mai kopačky. Nedá se říct, že bych mu to vyčítal. Sakra, může bejt něco horšího, než lízt do zadku vlastním rodičům? I když, proč by mi to vlastně neměli odkejvat? Las Vegas je jedinej domov, kterej sem kdy poznal. Narodil sem se tady a sou tu i všichni moji kámoši. Nevytáčí mě, že se vám tu v létě vaří mozek uvnitř lebky. Zvyk jsem si na to! Proč bych se měl stěhovat do nějaký zasmogovaný přelidněný metropole jenom proto, aby moh fotřík dosáhnout 0,02 Nielsenova ratingu, než ho potupně zruší?

PONDĚLÍ, 5. DUBNA

Moji rodičové právě vyhráli cenu Benita Mussoliniho za domácí fašismus. U snídaně sem nasadil krotkej synátorskej ksichtík a vytasil se s nápadem, že bych bydlel u Zackovejch.

„V žádném případě,“ prohlásil fotřík. „To je absurdní myšlenka. Nemůžem nechat čtrnáctiletého fracka žít docela samotnýho a bez dozoru.“

„Za dva měsíce mi bude patnáct, tati. A nedělals náhodou přesně to samý, když ti bylo patnáct?“ upozornil sem.

„To byla naprosto jiná situace.“

„A v čem to jako bylo jiný?“

„Bylo to jiný, protože jsem měl rodiče, kteří zvysoka dlabali na moje blaho.“

„Scotty, já myslím, že se ti v L. A. bude líbit,“ přidala se máma. „Zkrátka tomu musíš dát šanci.“

Nebudu vás unavovat zbytkem týhle konverzace, která v podstatě spočívala v tom, že já žebronil, a voni odmítali sebemíň ustoupit.

Je třeba si přiznat krutou realitu. Nesu si prokletí tý nejhorší sorty rodičů: milujících a pečujících. Jsem jejich jedinej společně počatej potomek, takže suchý zip rodičovskýho sevření drží jak přibitej. Tak například moje máma se ve mně přímo vidí. A je to tak už ode Dne Jedna, kdy sem ji při svým příchodu na svět málem zabil. Bohužel, jsem zřítelnicí jejího oka. Ve fotříkově pohledu je možná často znát špatně skrývaný znechucení (jde o monumentální kolizi dvou rozdílnejch kultur), může ale někdo pochybovat o tom, že sem mu pevně uvíznul přímo ve středu jeho železem pobitýho srdce?

Kruci!

Proč mě pánbu nemoh vobdařit normálníma twispovskejma staroušema, který už po nespočet generací přistupujou ke svým dětem s nepřátelským nezájmem?

KVĚTEN

ÚTERÝ, 4. KVĚTNA

Pořád doufám, že se z týhle noční můry probudím, ale všecko je to čím dál tím horší. Jedinej domov, co sem kdy poznal, mi právě prodali přímo pod nosem. Ani ne za týden! Nafrněná realitní agentka navrhla, abych „zredukoval binec“ ve svým pokoji kvůli „usnadnění prodeje“, já se jí na to ale jednoduše vydlábl. Aby se mi pomstila, dala hlášku fanklubu Nicka Twispa. (Jo, taková organizace fakticky existuje.) Jeden bohatej, ale očividně duševně nevyrovnanej pár z Dallasu okamžitě kejvnul na plnou cenu. Jsou celí bez sebe, že už brzy budou dovopravdicky pobývat ve stejným domě, kde si jejich oblíbenej bavič kdysi převlíkal spoďáry. Předmět jejich zbožňování mezitím vylítl z klícky. Prej je v L. A., kde ho pohlcujou nekonečný porady se scenáristama. S mámou mluví každej večer, já ale tomu pitomcovi odmítám zvedat telefon. Má velký štěstí, že jsem si nikdy neuspořil ze svý apanáže ani cent, jinak bych teď vážně uvažoval o tom, že si najmu pár ostrejch hochů, aby mu zpřelámali haksny.

ČTVRTEK, 6. KVĚTNA

Už jenom čtyři tejdny školy a pak, pokud se naplní máminy výhrůžky, z tohohle státu vyfičíme. Už začala pakovat! Nedal by se tenhle splašenej vlak ještě vykolejit? Rupnul bych klidně ze všech předmětů, jen kdybych nebyl tak zatraceně soutěživej, že musím ve všem excelovat. Ta trojka z těláku mě pořád žere, protože i Lucienovi, kterej přišel na tenhle svět s velkým nápisem TOTÁLNÍ NEMEHLO vyraženým na prdeli, se nějak podařilo uhrát dvojku. Je to snad moje chyba, že cítím nutkání prokládat ty hodiny oblbujících cviků a driblování občasnou sarkastickou poznámkou? Copak to moje třídní šaškování nepomáhá zmírnit nudu i ostatním — včetně učitelů? To musíme bejt všichni atletický tupohlavi se zakrnělým jazykem? Trenér Wilson toho bude litovat, až se ze mě stane prominentní rozvodovej právník a nabídnu svý služby jeho manželce — gratis!

SOBOTA, 15. KVĚTNA

Slunečno a příjemných třiačtyřicet stupňů. Turisti sou z toho celí poblblí, ale pro nás pouštní krysy žádnej problém. Se Zackem sme si natáhli plavky a proklouzli do hotelu Mandalay Bay. Dali sme se do řeči s pár senzačníma kočenama ze Seattlu, co se tam rozvalovaly u bazénu. Hodně slabý opálení, takže nám bylo hned jasný, že sou to nějaký lonťačky, co sem právě dorazily a chtěj si trochu užít. Rodiče někde roztáčeli ruletu. Těžký flirtování ze strany Zacka, kterej už dosáhl pokročilýho stupně ve svlíkání bikin. Taky sem přispěl pár fórkama, jenže mezi těma polonahejma krasavicema sem byl najednou celej nervózní a zaraženej. Znáte to, když je všecko vystavený na odiv a pro představivost toho zbejvá jen docela málo. Zack se snažil vyloudit pozvání nahoru do jejich pokojů, ony ale chtěly proklouznout do dospělácký sekce Moorea Beach Clubu, kde choděj všichni nahoře bez. Prubnuli sme to, jenže nás načapali lidi z ochranky, holky odvlekli zpátky k hotelovýmu bazénu a nás z areálu vykopli. Zack to chtěl zkusit v Normandii, tam mě ale všichni znaj už od doby, co mi bylo pět dní. Takže sme šli do Flaminga (naše stará spolehlivá zašívárna) a jezdili po vodních skluzavkách. Oba sme se shodli, že to bude děsná škoda, až to tu strhnou, obzvlášť když právě tady přišel Zack o panictví, konkrétně na šestnáctým poschodí s neznámou mladistvou turistkou z Arkansasu. (Jo, v tom rozrušení se jí nějak zapomněl voptat na jméno.)

PÁTEK, 28. KVĚTNA

Už jenom jeden tejden školy! Balení postupuje v neztenčený míře po celým domě s výjimkou mýho pokoje, kde navzdory všem úpěnlivejm prosbám a výhrůžkám odvážně pokračuje běžnej život. Ani náznak, že by mí takzvaní přátelé chystali nějakou rozlučkovou párty na moji počest. Copak jim nedochází, že jejich životy budou možná už brzo Definitivně Scotta Prostý?

ČERVEN

SOBOTA, 5. ČERVNA

Takže je teď ze mě oficiálně druhák. Fakt bomba. Todle píšu v domě totálně vočesaným od veškerýho nábytku. Dokonce i moje privátní svatyně byla napadena a popleněna svalnatejma gorilama v modrejch stejnokrojích. Jeden měl dokonce tu drzost komentovat můj hudební vkus, když strhával plakát těch punkovejch divošek Bikini Kill. Všecko to šoupli do velkýho náklaďáku a odvezli do skladiště v Los Angeles. Přišli sem a zas vodešli čističi koberců a nechali po sobě všudypřítomnou vlhkost a cizí průmyslovej smrad. Je to, jako by někdo právě chirurgicky odstranil celej můj dosavadní život.

Nuže, jak vypadá plán?

Dneska v noci zůstanu tady ve spacáku, máma přespí ve volným pokoji v Normandii. Zejtra ráno předá klíče novejm vlastníkům a pak už vyrážíme po dálnici vstříc „našemu novému životu“ v L. A. — teda za předpokladu, že dneska v noci nevrazím hlavu do trouby a nevotrávím se plynem. (To by ovšem naše trouba musela bejt plynová, a ne elektrická.)

Takže je to nejspíš pravda. Doopravdicky se stěhujem. Doufám, že to naše uspokojí, až půjde můj život do hajzlu a já skončím na ulici jako metadonovej závislák nakaženej HIV. Pak si možná budou přát, aby mi tenkrát naslouchali.

A kde jsou všichni moji kámoši? To už sem pro ně jako vzduch?

20.10 — Cpu se popcornem z mikrovlnky a koukám na video na svým telefonu. Máma mě kontroluje každou půlhodinu, aby se ujistila, že sem neumřel nebo že nepořádám orgie na oslavu konce školního roku. Chtěl bych mít tolik štěstí.

20.47 — Právě sem obdržel tuhle divnou textovku od Jamie Dickensonový. „Mám pro tebe bobra. Jsem tam za 15 min.“

Nikdy sem ještě neměl možnost se seznámit s žádným bobrem, natož s tím Jamaiky Dickensonový, jedný z největších koček ve třídě. Neptejte se mě, co ji jen tak zničehonic motivovalo k něčemu tak potenciálně (pro ni) degradujícímu.

23.15 — Jamie se zpozdila skoro vo půl hodiny. Mezitím sem se propracoval do stavu neurotickýho očekávání, provázenýho křečema v žaludku a stoupavejma tendencema v rozkroku. Když se ozval domovní zvonek, vykasal sem triko z kalhot a šel otevřít. Jamie vstoupila zahalená oblakem těžký vůně a s objemnou taškou v ruce. Snad sem fakt nepřitáhla to zvíře?

„Čau, Scotte,“ řekla, ale do vočí se mi nekoukla. Že by byla taky nervózní?

„Čau, Jamie. Fajn, žes přišla.“

„Páni, tak ty se fakticky stěhuješ,“ vykřikla, když přelítla pohledem prázdnotu provlhlýho koberce.

„Jo, taky se obávám.“

„Tady,“ řekla a podala mi tašku.

Nakouk jsem dovnitř. Ukázalo se, že se v ní skrejvá černá kožená bunda.

„Co to jako má bejt?“ vykoktal jsem.

„To je tvůj bomber, Scotte. Vzpomínáš, půjčils mi ho, když jsme byli v sedmý třídě na školním výletě na Boulder Dam a v tý elektrárně byla taková děsná zima.“

„Hmm, vlastně ani ne.“

„Omlouvám se, že jsem si ho nechala tak dlouho.“

„Ále, to je v pohodě.“

„Nejspíš už ti teď nebude.“

„Nejspíš ne.“

„Nezajímá tě, proč jsem si ho celé ty roky schovávala?“

„No jasně, to víš že jo.“

„Schovávala jsem si ho, protože patřil tobě.“

„Aha. Když to říkáš.“

„Tobě to nedocvaklo, že jo?“

„Nedocvaklo co, Jamie?“

„Nedošlo ti, že jsem do tebe byla od páté třídy zabouchnutá!“

Stál sem tam načisto vyjevenej, zatímco Jamie Dickensonová začala přímo v našem voholenym obejváku natahovat moldánky. Nejspíš sem ji měl vzít do náruče, ale nikdy dřív sem žádnou brečící holku neobjímal.

„Jéžíš, Jamie, mně nikdy, pf, nikdy sem… hm, páni.“

„Teď se ještě kvůli mně cítíš trapně!“ zakvílela.

„Ale ne. Já, víš, fakticky mi to lichotí.“

Slzy tekly dál.

„Nemáš papírovej kapesník, Scotty?“

Žádnej kapesník v dohledu. Svlík sem si triko a podal jí ho. Zabořila do něj ten svůj rozkošnej nosík a vysmrkala se. Teď mám vod ní něco na památku.

„Páni, Jamie, mohlas něco říct. Teda jako… o tom, no, že se ti líbím.“

„Pro případ, že sis toho nevšim, velevážený Scotte Twispe, snažím se tě uhnat celé poslední dva roky!“

No, nejsem zas tak úplně tupej. Vycítil sem ze strany slečny Dickensonový jistý potenciálně milostný vibrace. Skrýval se v tom ovšem drobnej háček. Jamie byla nádherná modrovoká blondýna a hrozně moc mi připomínala moji mámu. Taky něco na jejím chování a vystupování zacházelo na můj vkus až příliš daleko na zapovězený oidipovský území. Dokonce měla i stejně dokonalej chrup jako máma. Byl sem ten nejnadrženější puberťák široko daleko, ale rozhodně ne vochotnej nabrnknout si čtrnáctiletou verzi paní Twispový. Tohle celý bylo ovšem příliš komplikovaný a privátní, abych to Jamie vysvětloval. Tak sem radši předstíral nechápavýho.

„Sakra, Jamie, nějak sem si toho nikdy nevšim.“

„A teď mě navždycky opouštíš!“ zavzlykala.

„Možná ne navždycky, Jamie. Počítám, že fotřík v telce pohoří. Nejspíš budem za pár dní zpátky.“

„Tomu moc nevěřím, Scotty. Můj táta dodává jídlo do Normandie. Povídal, že tvůj otec je jako žonglér odvařenej. Prý mu padaj míčky na všecky strany. A jeho fóry taky nejsou moc srandovní.“

A do prdele! Tím by šlo do hajzlu fotříkovo živobytí i moje sny o nákladným vzdělání na elitní východní univerzitě. Takže jeho nejspíš čeká fronta na úřadě pro nezaměstnaný a mě některej státní ústav.

Měl sem ovšem na Jamie ještě jeden dotaz. „Prosím tě, jaks to napsala toho bombera v tý svý textovce?“

Začervenala se. „Na pravopis jsem fakt hrozná. Píše se bomber s é nebo bez?“

„S é. A navíc ještě s jedním em.“

„No, tak to vidíš. Jsem beznadějný případ.“

Děsně svůdnej úsměv. Objali sme se a ona mi na rozloučenou lípla napůl vášnivýho hubana na rty. Taky mě přinutila jí slíbit, že jestli se někdy zasnoubím, napřed si vočíhnu, jestli je pořád ještě k mání, než do toho fakticky praštím. To bylo to nejmenší, co sem moh udělat pro holku, která ke mně tolik let planula láskou.

No páni, taková kost a považuje mě za neodolatelnýho. Sakra příznivý znamení. Můj budoucí milostnej život bude nakonec možná přece jen větší bomba, než sem předpokládal!

NEDĚLE, 6. ČERVNA

Na cestě do L. A.

Takže sešup mezi houmlesáky je definitivní. Máma dřepí za volantem audi, já načuřenej na vedlejším sedadle. Doufám, že ještě nezapomněla všecko ze svejch dentistickejch dovedností, pro případ, že se bude muset už brzo vrátit zpátky do hokny.

Podle plánu máme přespávat i s fotříkem v domě pro hosty u strejdy Tylera, než máma najde nějakej pronájem. Říkám mu strejda Tyler, ale ve skutečnosti je to můj bráchanec. My Twispovci zřejmě cítíme nepřekonatelný nutkání komplikovat vzájemný příbuzenský vztahy. Tak třeba strejda Jake neměl tušáka, že je taky Twisp, dokavad nedosáhl zhruba mýho věku. Do tý doby se považoval za jakýhosi cizáka ménem Noel Wescott. Je to taky Tylerův strejda, i když jsou asi tak stejně starý.

Jak je vám bezpochyby známo, Tyler je světově nejprofláklejší a nejuznávanější ze všech Twispů. Jen pro případ, že ste poslední dekádu strávili v jurtě kdesi v Mongolsku, tady je stručnej nástin jeho dosavadního života: Hvězdnej quarterback na Jihokalifornský univerzitě. Neporaženej a národní šampion ve třetím i čtvrtým járu. Vítěz Heismanovy trofeje. Jednička draftu při rozšiřování týmu losangeleskejch Rudejch obrů (pomenovanejch po těch velkejch červenejch šalinách, co si to dřív hasily losangeleskou kotlinou, než ji úplně ucpaly auťáky). První sportovec v historii, co podepsal kontrakt na miliardu dolarů (dokonce mu vysolili i částečný vlastnictví týmu). Ve třetím zápase regulérní sezony ho sejmul stopadesátikilovej obránce. Ze spodka tý hromady se vyštrachal s komplikovanou zlomeninou levý nohy. Kostní dřeň napadla infekce (osteomyelitida), což mělo za následek amputaci nohy nad kolenem. Upad asi tak na pět minut do těžký deprese. Teď je z něho generální ředitel celýho klubu. A taky prominentní nezávislej investor. Financuje vlastní nadaci, která pomáhá sportovně nadaný fakanům z chudejch rodin. Přebejvá na mnohaakrovým pozemku za dvaatřicet milionů v Pacific Palisades. Nikdy se neoženil, skromně si vystačí randěním s filmovejma hvězdičkama, královnama krásy, playmate měsíce a dalšíma pro běžný smrtelníky nedostupnejma krasavicema. Zmínil sem se, že měří metr dvaadevadesát a je nadmíru pohlednej? Ten chlap by měl očividně podstoupit test DNA, aby dokázal, že fakticky pochází z trpasličího kmene Twispů, proslulýho tuctovými ksichty. (Já pořád ještě bojuju, abych to vytáh na metr sedmdesát.) Kdyby Tyler nebyl můj údajnej příbuznej, nejspíš bych měl sto chutí ho z čirý závisti vodpravit.

16.30 — Asi tak před hodinou sme dorazili kamsi na okraj L. A. I když je neděle, dálnice sou totálně ucpaný (vracející se lufťáci?). Napsal sem Tylerovi textovku, že sme zasekaný v zácpě a nejspíš to nestihnem včas na večeři. Poslal mi zpátky adresu v Rancho Cucamonga a řek nám, ať tam zajedem a čekáme. Zadal sem adresu do GPS aplikace na svým telefonu a ta nás nasměrovala na velký parkoviště vedle nějakejch skladišť. O patnáct minut později tam dosed Tyler se svojí nablejskanou stříbrnou helikoptérou. Jeden jeho poskok zůstal v mámině autě, zatímco my se zapasovali do toho vibrujícího lítajícího stroje s Tylerem za kniplem. To nám na klidu zrovna nedodalo, strejda nás ale ujišťoval, že už pilotuje celý leta. A pak sme se najednou odlepili vod země a nakloněný na bok jak plachetnice se vznesli do vzduchu.

Když si to šinete v nízký výšce nad L. A., jasně vidíte, jak to nekonečný město vyplnilo každej koutek a skulinu mezi oceánem na západě a horama na východě. Učiněnej obraz lidstva stiženýho amokem. Člověku se ani nechce věřit, že je na světě dost benzínu pro pohon všech těch aut, co si to svištěly po tý ohromný silniční síti. Letěli sme k vysokejm barákům v centru L. A. a potom to střihli doleva. Po pár minutách jsme se šikovně vyhli párku vysokejch palem a dosedli na Tylerově helipadu, hnedka za jeho tenisovým kurtem a poblíž příkrýho útesu, kterej spadá k Pacific Coast Highway. Sotva sme se vyškrábali z helikoptéry, podával nám nějakej děsně velkej černoch vysoký sklínky ananasovýho džusu s ledem.

„Vítejte v L. A.,“ povídá.

Tylerův dům pro hosty není žádnej stísněnej krcálek nad garáží. Stojí uprostřed honosně vyfiknutý zahrady a je o poznání větší než náš barák ve Vegas (kterej ta nafrněná realitní agentka napočítala na tři sta padesát čtverečních metrů). Máme tu vlastní patio s dlouhým bazénem, odkud se nabízí úžasnej výhled na modravý Pacifik. Můj pokoj je vybavenej obří betlí, kde by se v pohodě vyspali aspoň čtyři lidi a ve který nejspíš umřu osamělostí. Ocenil sem, že moje ložnice je situovaná na opačný straně domu, než kde tábořej máma s fotříkem.

Můj dlouho postrádaný otecko mě srdečně objal, když sme se všichni shromáždili na Tylerově verandě, kde nám šéfkuchařka pána domu Lori klohnila grilovaný steaky ve venkovní kuchyni, která by bez problému strčila do kapsy kdekterou restauračku. Pro případ, že vás to zajímá, Tyler si to vyšlapuje se sotva znatelným kulháním na umělý haksně, která stojí víc jak novej lexus. Představil nás Ambrosii, úchvatný zrzatici, která provokativně vystavovala zvědavejm pohledům rozsáhlý plochy svýho profesionálně vopálenýho hrudníku. Mixla mi „panenskej“ džusovej střik, kterej, jak sem rychle odhalil, byl asi stejně tak panenskej jako vona.

„Tak jo, Scotty,“ řek fotřík, „trochu si zažonglujem. Volíš zbraně.“

Fotřík nejspíš propad nostalgii (nebo vyzunk pár koktejlů přes obvyklou míru). Tuhle hru sme spolu hrávali v dobách, kdy sem ještě myslel, že je to ten nejsuprovější táta na světě. Vždycky sem mu určil, s čím má žonglovat, a za chvíli už vzduchem lítaly popelníky, stolní lampy, toustovače nebo třeba zahradní lehátka.

„Tak co kdybys šel do těch steaků, tati,“ odpověděl sem a ukázal na tác s tlustejma flákama syrovýho masa.

Tahle volba se nesetkala s velkým nadšením.

„Ale no tak, vyber něco jiného, Scotty,“ protestovala máma.

„První slovo platí,“ odsekl sem.

A tak začal fotr s nasraným ksichtem pohazovat steakama, až měl pazoury celý vod krve. Když skončil, vrátil maso na tác a beze slova se vodkráčel proměnit zpátky na člověka.

Ustrkával sem svůj střik a předstíral, že sem si nevšim pohoršenýho pohledu v očích strejdy Tylera.

Tak hele, já se neprosil, aby mě zvali na tuhle párty. Z mýho pohledu sem tu něco jako válečnej zajatec.

PONDĚLÍ, 7. ČERVNA

Když sem se dneska ráno vypotácel ze svýho pokoje, našel sem Tylera a toho obrovitýho černocha v kuchyni s mojí mámou, jak ochutnávaj její proslulej grilovanej grep. Tyler nás představil.

„Tohle je Marcus Swandon, můj osobní trenér.“

To méno sem už někde slyšel. „Nejste vy náhodou ten chlápek, co…?“

„Jo,“ uchechtl se. „Já sem ten frajer, co zlámal Tylerovi nohu.“

„Fotbal je drsný sport,“ okomentoval to Tyler. „Marcus byl na svým postu jeden z nejlepších.“

„Tyler mi říká osobní trenér,“ vysvětlil Marcus, „ale ve skutečnosti mi solí lováče, abych ho chránil před lidma, co by mu chtěli přerazit tu druhou haksnu.“

„To jako že mu děláte bodyguarda?“ zeptal sem se.

„Tak něco,“ odvětil. „Takže buď od tý lásky a chovej se slušně, ať tě nemusím srovnat.“

Marcus si dělal čurinu, ale byl to asi ten poslední chlap na planetě, kterýho bych si přál nasrat. Okamžitě sem se rozhod, že si seženu stejnýho ranaře, aby mi kryl záda, až budu jednou bohatej a slavnej.

„Jo, Scotte, všim sem si, že ses včera večer poflakoval po kraji útesu,“ řek Marcus. „Máme radši, když hosti zůstávají na týhle straně kamenný zdi — pro jejich vlastní bezpečí.“

„Aha, jasně. Tak jo.“

Marcus předložil svůj požadavek zdvořile, za jeho slovy ale stálo sto padesát kilo svalnatý autority.

„Scotty,“ řekla máma, „jdi se mrknout do garáže.“

V garáži nebylo zaparkovaný, jak sem doufal, zbrusu nový Porsche Carrera GT, zato ale naprosto fantastický černý horský kolo. Na řídítkách visela cedule s nápisem: „Užij si průzkum okolí. S láskou táta.“

Vrátil sem se do kuchyně a poděkoval mámě za dárek.

„Měl bys zaskočit za tátou a poděkovat jemu,“ odpověděla. „V brašně je helma a zámek. Musíš mi slíbit, že si tu helmu pokaždé nasadíš.“

„No jo.“

„Co to mělo být?“ zeptal se Marcus ostře.

„Ano, maminko. Slibuju.“

Nejen že sem válečnej zajatec, navíc teď ještě žiju v policejním státě.

Vzal sem si toast a zkontroloval telefon, jestli mi nedošly ňáký zprávy. Počet textovek z celýho státu Nevada nula. Takže je to oficiální: pro svý kámoše už sem prakticky mrtvej.

14.25 — Rám kola byl pro mý trpajzličí nohy moc velkej, ale přizpůsobil sem si sedlo i řídítka, jak to jen šlo. Projel sem se po okolí, který je tak nóbl, až z toho přecházej zraky. Spousta bohatejch lidí, co si vozí prdel v exotickejch fárech, zatímco jejich pomocný síly si to kolem drandí v otlučenejch kraksnách. Počet zpozorovanejch děcek mýho věku nula. Dokonce i uprostřed dne tu teplota s bídou vyšplhá přes dvacet stupňů. Ten šírej oceán hnedka za rohem podle všeho funguje jako laciná klimatizace. Jak sem si to šinul na jih k Santa Monice, míra okázalosti postupně klesala. Zastavil sem v 7-Eleven, abych si koupil čokoládovou tyčinku, a když sem vylez ven, můj skvělej novej bicykl byl fuč. Voni mi ho normálně čórnuli ani ne za minutu! Ten těžkej zámek sem nechal v garáži. Do řiti.

19.48 — Drsnej sprduňk vod fotříka, že sem ztratil to nový kolo. Jako by to byla moje chyba, že sme se přestěhovali do čtvrti prolezlý kriminalitou. Dostalo se mi informace, že stálo čtrnáct set doláčů (fotřík jako obvykle přeplatil) a nový nedostanu. Ne, nehodlá zjišťovat, jestli to pokrývá Tylerova domovní pojistka. Ani se nepotáhne „ten flák cesty“ až do El Monte (ať je to, kde chce), aby vyštrachal ze skladu mý starý kolo. Všecko je na hovno a já neshledávám jedinej důvod, proč bych se neměl vrhnout z toho Tylerova útesu — i kdybych tím měl nasrat Marcuse.

ÚTERÝ, 8. ČERVNA

Z Nevady furt žádná textovka. Začínám mít pocit, že se mi možná nedostává dostatečně okouzlující osobnosti. Sarkasmus podle všeho není ten pravej tmel, kterej vytváří přátelství až za hrob. Ukažte mi ale Twispa, co nemá prořízlou držku, a já vám ukážu kapitálního podfukáře. Dokonce i z filantropickýho strejdy Tylera vypadne občas ňáká ta jízlivost, tomu zas ale chybí noha. Řek mi, že protézy jsou už dneska lepší, než bejvaly dřív, ale ani zdaleka ne dokonalý. Lidi sou od přírody uzpůsobený k tomu, aby chodili po vlastních haksnách a ne po pahýlech stehenních kostí. Pokud je povrch takovýho spojení moc tvrdej, vyvolává tlak z chůze bolesti. Pokud je moc měkkej, dochází zas k nadměrnýmu tření, který pak může způsobovat kožní oděrky a bolestivý vředy. Když se to tak všecko vezme kolem a kolem, je ten chlap k Marcusovi zatraceně velkodušnej. Povídal, že mu Marcus nejspíš prokázal službu, když zaseknul jeho kariéru tak brzo, protože spousta profíků končí s poškozením mozku kvůli všem těm řachám do hlavy, co utrpí na hřišti. Dokonce i s jednou nohou může chodit líp než spousta vysloužilejch quarterbacků, který složili třeba víc než stokrát.

Drsnej způsob, jak si vydělávat na složenky, i když vám zajišťuje obrovskou popularitu mezi babama. Jsem rád, že mám nulový atletický geny, což můžu jasně doložit známkama z těláku.

STŘEDA, 9. ČERVNA

Fotřík si vzal dopoledne volno, aby se šel s mámou kouknout po nějakých domech k pronajmutí. Při snídani se mě zeptal, jestli už sem si začal hledat letní brigádu.

„To je nápad,“ odvětil sem. „Že bych každý ráno vylez z tohodle paláce za dvaatřicet mega, nased do busu a vodjel do práce obracet hambáče za minimální mzdu?“

Fotřík mě upozornil, že sice žiju v „obrovském luxusu“, ale nic z toho „mi neříká pane“. Prej když byl kluk, míval hafo všelijakejch brigád a „tyto zkušenosti ho značně obohatily“.

„A jak konkrétně?“ zeptal sem se. „Jak ze mě může nějaká podřadná, otupující hokna za pár drobáků udělat lepšího člověka?“

„Tak třeba tě to naučí troše vděčnosti za to, co máš!“

Fotřík je tak předvídatelnej. Všecky ty jeho životní moudra sou jak z příručky Despotický rodičovství pro tupany.

Beznadějně uvízlej na týhle pěstěný skalní výspě a unuděnej k zešílení sem se pustil do řeči s jedním Tylerovým mexickým zahradníkem. Povídal, že by mi možná moh schrastit kolo za pětadvacet doláčů. Dal sem mu dvanáct ze svejch hubenejch rezerv jako zálohu. Zbytek, doufám, vysomruju vod mámy.

Odpoledne jsem strávil četbou brožury s názvem Přijíždíte do L. A., co sem našel. Je to turistickej průvodce plnej informací vo zdejších pozoruhodnejch lokalitách, který bych moh navštívit, pokud bych byl dost starej na řidičák (a měl vlastní fáro). Moc sem toho nepřelouskal, protože sem dřepěl vedle Tylerova bazénu, kde se rozvalovala naprosto úchvatná koc ménem Mallory nahoře bez. Kozy teda měla moc hezký, i když sem předstíral, že si jich nevšímám. Školí se na zdravotní laborantku, páč její nos je prej „na modeling příliš zavalitý“. Řek sem jí, že mně se zdá pěknej.

„Ne, zlato, na fotkách vypadá jak vetřelec z vesmíru.“

Ani si ho nemůže nechat předělat, protože to odporuje jejímu náboženskýmu přesvědčení.

Zeptal sem se jí, jestli má Tyler fakticky takovou spoustu bab, jak všichni vykládají.

„Bože, no jasně. Vůbec nechápu, jak si ten chlap dokáže zapamatovat všecky naše jména.“

„A tobě nevadí ta, hm, konkurence?“

„Jasně že jo, brouku. Hnedka bych se za něj vdala, jenomže to platí pro půlku holek v L. A. Člověk na to nemůže moc tlačit, jinak mu Marcus zatrhne vstup na pozemek.“

Usoudil sem, že tohle si přímo říká o kurážnej výpad.

„Já sem Tylerův přímej bratranec. Nechtěla by sis se mnou vyrazit?“

„Ty jseš ale sladkej. Soráč, zlato, ale kdybychom si někam vyšli, nejspíš bych se neudržela a vyjela bych po tobě. A pak by mě na zbytek života ocejchovali jako sexuální deviantku.“

ČTVRTEK, 10. ČERVNA

Úžasný zprávy! Ten fotříkův televizní sitkom totálně vybouch. Vedení stanice bylo pilotním scénářem zhnuseno, a celá dohoda padla!

Šest těžce přeplácenejch pisálků se mořilo celý tejdny a nedokázalo vypotit dvaadvacet minut materiálu, kterej by uspokojil nějakou podřadnou kabelovku. No není tohle žalostný?

Fotřík se vrátil dom v tý nejčernější náladě, v jaký sem ho kdy vi-děl — a to tady mluvíme o chlapovi, kterej aspiruje na cenu Kyselá prdel roku. Radši sem se zašil do svýho pokoje, abych se vyhnul palebný linii.

Právě sem poslal všem svejm proradnejm kámošům ve Vegas textovku, že se možná už brzo vrátím. Ne že by o to kdokoli z nich projevil sebemenší zájem.

20.46 — Fotřík konečně pustil telefon z ruky. Vyrazil producenty, pisálky, svýho osobního asistenta, šéfa propagace, právníka i svýho agenta. Do análů showbyznysu se tahle událost nejspíš zapíše jako Masakr čtvrteční noci. Sem si jistej, že by dal padáka i mně, kdyby k tomu měl ze zákona právo.

PÁTEK, 11. ČERVNA

Zatím fotřík úspěšně odolává tlakům, aby naházel všecky krámy znova do auťáku a vyrazil zpátky směr Nevada. Máma na dnešek naplánovala záchrannou operaci s návštěvou masérky, aby uvolnila jeho stresem trýzněný tělo. Osobně mám pocit, že by měli začít s análním svěračem.

Dobrá zpráva je, že Miguel si to fakticky přihasil s tím kolem za pětadvacet babek. Je to v podstatě splácanina kupy různejch nesourodejch a nedůvěryhodnejch součástek, namontovanejch na starý, ale solidní rám značky Schwinn. Líbí se mi, že někdo přestříkal všecky rezatý fleky fluoreskující žlutou barvou, a ani se neobtěžoval napřed odstranit podkladovou silniční špínu. Gumy ale udržej vzduch, řazení se hejbe a brzdy (většinou) fungujou. A ten rám mi sedí daleko líp než u toho fotříkova předraženýho monstra. Nepodařilo se mi vytáhnout z mámy těch třináct dolarů, takže sem musel Miguelovi zaplatit svým starým iPodem. Tím pádem si teď užívá mýho vybranýho a sofistikovanýho hudebního vkusu, zatímco okusuje nůžkama živý ploty.

16.10 — Právě sem se vrátil z dlouhý projížďky na kole po plážích Santa Monicy a Venice. Velice příjemný, až na ty chodce, který si to se sebevražednou zarputilostí vykračujou po cestách jasně označených „Pouze pro cyklisty“. Dvě sebestředný maminy si tam strkaly golfáče s harantama jedna vedle druhý, a snažily se mě tak vytlačit z cesty na písek. Musel sem na ně zařvat, poněvadž pokud existuje nějaká věc, kterou můj bicykl netoleruje, pak je to další písek v ložiskách. Koukly na mě, jako bych byl na palici, a řekly, ať „tam hodím zpátečku“. Klidně bych si na ně votevřel držku, akorát že byly docela mladý a hezký, tak sem to nechal bejt. Je to fakticky hanba, že je kluk mýho věku takovým otrokem vlastních hormonů. Jsem si jistej, že kdybych moh pravidelně kopulovat s nějakou vstřícnou samičkou, získal bych daleko pozitivnější přístup k životu a dokázal v sobě rozvinout onu okouzlující osobnost, která by ke mně přitahovala přátele jako magnet. Lidi si zřejmě neuvědomujou, že mladíci mýho věku ho potřebujou zasunout do něčeho vlhkýho a teplýho MINIMÁLNĚ JEDNOU DENNĚ. A to nemluvím o dlani vlastní ruky.

SOBOTA, 12. ČERVNA

Solvang, Kalifornie. Právě když si člověk myslí, že život už ani nemůže bejt úděsnější, skončí v Solvangu. Je to malý město pár hodin jízdy vod L. A., který předstírá, že se nachází kdesi uprostřed Dánska. Máma usoudila, že tím pravým, co fotříkovi pomůže vytěsnit z hlavy krach jeho kariéry, je bezstarostnej výlet na venkov. Mě tam vodvlekli s sebou, možná aby mu moje přítomnost připomínala rodičovský závazky. Taky se mi dostalo soukromýho varování (od mámy), abych „byl hodný“. Pochybuju, že sem kdy vydržel bejt na někoho hodnej dýl jak pět minut vod chvíle, co mi bylo devět let. Nejlepším řešením bylo držet celou cestu pusu na zámek: tichá kupka protoplazmy skrčená na zadním sedadle.

Štrádovali sme si to po všelijakejch zdejších prapodivnejch obchůdkách a očumovali dánskej šunt pro turisty. Jsem napůl Skandinávec, moje nečistokrevná twispovská stránka ovšem tohle znovuspojení s rodovejma kořenama rozhodně odmítala. Troška toho vikinskýho znásilňování a drancování by jí byla po chuti víc. Oběd sme snědli v nejdánštější z tý kupy místních skandinávskejch paluší. Máma si dala aebleskiver (smažený tenisáky s džemem a cukrem), fotřík švédský masový kuličky s červeným zelím a já měl docela slušnej hamburger. Větrník, co sem do sebe nasoukal jako dezert, se blížil klasifikaci excelentní. Celou cestu zpátky sem prochrupčil, ale provoz prej byl příšernej.

NEDĚLE, 13. ČERVNA

Moje patnáctý narozeniny. Pořád ještě nejsem dost starej, abych moh podnikat cokoli zábavnýho.

Už trčím v tomhle bohem zapomenutým státě celej tejden. Oslavili sme to brunchem s Tylerem a další oslnivou kočenou jménem Cuya na jeho patiu (který máma důsledně nazývá „terasou“). Lori ještě s jednou kuchařkou makaly na přípravě hostiny ve venkovní kuchyni. Obě se tvářily dost nasraně, když sem se přišel zeptat, jestli by se tam nenašly nějaký cheerios. Nakonec sem se spokojil s omeletou s divokým tichomořským lososem a spláchl ji jedním z těch divnejch džusů značky Rakeťák s kombinovanou ovocno-zeleninovou příchutí, co maj posilovat mozkový funkce. Tenhle byl kiwi-celerovej.

Máme tady půlku června a všichni (kromě mě) sou zababušený do svetrů. Todle arktický počasí si můžou strčit víte kam. Zato sem se okamžitě naprosto zblbnul do Cuyi, kterou bych zařadil do kategorie „bolestně krásná“. Kůže jak jemnej porcelán, nekecám. Pochybuju, jestli by i sebedokonalejší mikroskop dokázal odhalit jedinej pór na jejím bezchybným obličeji. Máma i já sme ji užasle pozorovali celou dobu, co sme se ládovali. Cuya maká jako právnička v zábavním průmyslu a přišla sem kvůli pracovnímu pohovoru s fotříkem, i když bez ustání hňácala Tylerovu ruku a líbala ho pokaždý, když se zvedla, aby vobhlídla bufet. Chápu, že tenhle borec netrpí sklony k monogamii a hraje to na všecky strany, ale, ježíš, taková holka jako Cuya by snad mohla celý tohle soukolí na místě zastavit.

Tyler mi dal docela srandovní narozeninový přání. Uvnitř byla zbrusu nová padesátidolarovka. Dost slabota na miliardáře, ale jeho chyba to není. Máma ho aktivně odrazuje vod extravagantních dárků. Věda doposud neodhalila, co motivuje matky, aby tímhle způsobem sabotovaly svý potomky. Možná se bojí, že kdybych měl naditou šrajtofli, odešel bych z domu jednou provždy.

Po snídani, zatímco dospěláci vedli válečnou poradu stran fotříkovy hroutící se kariéry, já vyrazil na svým kole do hor Santa Monicy. Zpáteční cesta získala trochu hororovej nádech, když sem zjistil, že moje brzdy maj ještě okrasnější funkci, než sem původně předpokládal. Že si to hasíte fakticky rychle, poznáte, když předjedete maserati a chlápek za volantem na vás čučí, jako že to máte v hlavě pomotaný. V jedný vostřejší zatáčce sem si skoro přál, abych si byl nezapomněl vzít helmu. Naštěstí sem si na řídítka připevnil iPhone, takže to mám celý na videu, který sem právě umístil na Youtube. Pochopitelně sem ten link poslal mailem všem svejm nepřítomnejm kámošům.

19.47 — Právě sem se s fotříkem vrátil z narozeninový návštěvy kina ve Westwoodu. Je to univerzitní čtvrt, která se dřív nejspíš vyznačovala bohémskou atmosférou, ale teď už ji pohltily výškový budovy a unifikovaný obchoďáky konzumní Ameriky. V kině dávali nějakou špionážní slátaninu ve 3D v hlavní roli s maniakálním NicholasemCagem a hromadou bojechtivejch koc. Fotřík je zřejmě v lepší náladě. Možná už se i on v duchu smířil s tím, že se vrátí do kasina Normandie a k normálnímu životu ve Vegas. Nebo si třeba říká, že když dokázal uspět v showbyznysu takovej Nicholas Cage, tak jemu se to může povýst taky. Jeho plány sme neprobírali, protože sme nebyli schopný diskutovat o čemkoli důležitým.

Po večeři sem sfouknul patnáct svíček na svým narozeninovým dortu. Kdyby jich bylo o tři víc, moh bych sfouknout svíčky a hnedka vodsaď vyfičet. Dostal sem novou bundu a stodolarovou dárkovou poukázku do Apple Store. Žádnej skvělej kauf, ale lepší, než sem předpokládal. Už se nemůžu dočkat, až mi bude šestnáct a pořídím si řidičák. Patnáctka má pro člověka děsnou spoustu omezení. Nejste dost starý ještě ani na to, abyste si to legálně rozdali s kýmkoli jiným než sám se sebou. A ani tím si nejsem tak úplně jistej.

PONDĚLÍ, 14. ČERVNA

Miguel mě informoval, že si na mým starým iPodu vyměnil kompletně všecky písničky. Prej by radši poslouchal ten nejuřvanější fukar na listí než moji hudbu. Doufám, že je ten chlap v týhle zemi legálně, protože by byla fakt škoda, kdyby ho někdo naprášil imigračnímu.

Fotřík schůzuje v Tylerově domě s různejma lidma, kteří se sem sjížděj v samejch luxusních fárech. Před chvílí sem domluvil po telefonu se Zackem, kterej byl zrovna u bazénu ve Flamingu a lovil mezi mladistvejma turistkama. Tak tuhle letní brigádičku bych si rozhodně taky nechal líbit. Obvinil mě, že sem to video zrychlil, tak sem ho musel ujistit, že sem se ho ani nedotk.

„To pištění, tos byl ty?“

„Tak to ani náhodou, Zacku. Asi vítr.“

„No jasně. Tak co losangeleský kočeny?“

„Řídkej výskyt a prakticky nepolapitelný, s výjimkou ložnice strejdy Tylera, kudy se jich šinou nepřetržitý proudy. Nejspíš umřu v tomhle městě jako panic.“

„Tak pro to musíš taky něco udělat, ty koni. A ještě todle léto. Je to léto lásky.“

„Neproběhlo to náhodou někdy v šedesátejch letech?“

„Na to zapomeň, člověče. Je to teď a tady, a nevěřil bys, co právě sjelo po skluzavce. Musím jít, vole.“

Ze všech schopností, co jich na světě je, se Zackovi dostalo tý nejlepší: dokáže se bavit s holkama. Je snad nesmělej a má svázanej jazyk? V žádným případě. Je přátelskej, pohodovej a vyzařuje z něho sebedůvěra. Zatímco on je od přírody oslňující, já sem povahy spíš zádumčivý a odtažitý. A taková povaha je jak vyrytá do žuly: nikdy se nemění. Všichni kámoši, co znám už od školky, sou do puntíku stejný, jako byli tehdy. Jenom se míň pocintávaj, když pijou džus.

15.10 — Tragický zprávy. Fotřík se dal do kupy s ňákým novým producentem. Tentokrát jde vo ženskou jménem Veeva, která je velký zvíře u produkční společnosti s názvem Terra Ductile, co vyrábí hlavně filmy pro děcka. Když na ni strejda Tyler trochu zatlačil, souhlasila, že si nechá uvázat na krk ten fotříkův skomírající televizní projekt. Tady to začíná být zajímavý. Její příjmení je Saundersová, což, pokud se nepletu (a to se mi stává zřídkakdy), odpovídá ménu tajemný matky mejch nevlastních sester. Musím zjistit, jestli nejsou nějak spřízněný.

19.32 — Právě sem dostal sprďáka vod Marcuse, že jezdím na kole bez helmy. Čekal u garáže, když sem se vevalil dovnitř.

„Kde máš do prdele helmu?“ zeptal se ostře.

„Aha, soráč. Zapomněl sem.“

„Tys nezapomněl, Scotte. Tys nedodržel slovo, tos udělal. Slib je slib, pokud máš dost koule na to bejt chlap.“

Teď už mě začínal srát.

„A co je tobě po tom?“ zeptal sem se.

„Jednu věc si budem muset vyjasnit, Scotte. Já ti zvysoka kašlu na nějaký tvý omluvy. Mám ale rád tvoji mámu. A rozhodně nechci koukat, jak si vyplakává oči, až tě uvidí ležet někde na silnici s rozraženou lebkou. Vyjádřil sem se jasně?“

„Naprosto jasně.“

„Dobře. Takže ať už se s tebou nemusím rozčilovat.“

„No jo.“

„A proč se ti tam kejklá ten brzdovej kabel?“

Kromě toho, že je dost nepříjemnej šťoura, je Marcus taky docela schopnej mechanik přes kola. Popadl svý nářadí a za dvacet minut dostal mý brzdy zpátky do funkčního stavu. Zeptal sem se ho, kde se je naučil takhle spravovat.

„Když sem byl ještě kluk, podnikal sem s vyřazenejma kolama.“

„A kdes je sháněl?“

„Tak různě. Některý už byly starý a vyhozený. Jiný sem vyměnil za součástky. A některý sem čajznul bohatejm frackům, jako seš ty.“

„Nosils taky ten kýbl na kebuli?“

„Rozhodně bych ho nosil, kdybych mi za prdelí funěl takovej dráb, jako sem já.“

„Jasně.“

„Koliks vysolil za tudle rachotinu?“

„Dvanáct doláčů v hotovosti a použitej iPod.“

„Hmm,“ popotáhl frňákem. „Tak to nebyl špatnej kauf.“

ÚTERÝ, 15. ČERVNA

Zabloudil sem do kuchyně a našel tam mámu, jak servíruje Veevě Saundersový dietní snídani (grilovanej grapefruit, míchaný vaječný bílky, toast žádnej).

Pozdravila mě s udivujícím nadšením. „Ahoj, Scotty!“

„Hm, ahoj.“

Veeva byla další kalifornská blondýna. Furt vypadá docela slušně na to, že je jí už přinejmenším třicet. Žasl sem, jak může bejt takhle čilá a překypovat energií už vo půl desátý ráno.

„Ty si na mě nepamatuješ, co?“ zeptala se, zatímco usrkávala svůj bylinkovej čaj.

„No, vlastně ne.“

„Znám tvého otce už celou věčnost. Byla jsem u něj na praxi jedno léto ještě na vysoké.“

„Jaký to bylo?“

„Vážně zábavné, akorát že občas se choval tak trochu jako blbec.“

„To platí furt.“

Varovnej pohled od mámy.

„Myslím, že ti musely být tak čtyři, když jsem tě viděla naposled, Scotty. Potom jsem odešla do filmového byznysu a na normální život už mi nezbýval čas.“

„Veeva produkovala Pomstu Mazlíků,“ upozornila máma.

„Jo, slyšel sem, že je to dobrý,“ řek sem ve snaze vo zdvořilou konverzaci.

„Tak jak se ti líbí L. A.?“ zeptala se.

„Docela to ujde.“

„Jo, já vím. Je to těžké, někam se stěhovat ve tvém věku. Ztratit všecky kamarády. Bavily jsme se s tvou mámou o školách. Doporučila jsem jí tu, kam jsem chodila sama.“

„Ohromný.“

V žádným případě sem netoužil uvažovat teď v červnu o škole.

„Poslyš, Scotty, potřebovala bych na léto chytrého a schopného pomocníka. Měl bys zájem?“

Takže jak to tak vypadá, sehnal sem si džob. Budu nevolničit jako ten nejposlednější poskok ve Veevině kanclu ve Studio City. Plat činí deset dolarů za hodinu. Oděv ležérní. Můžu tam jezdit s fotříkem nebo mě tam bude vozit a vyzvedávat máma, pokud on zrovna nebude mít čas. Začínám příští pondělí. Moje první placená fuška.

Koukám, že mý bezstarostný mládí mizí v dálavách.

17.45 — Dneska odpoledne sem se povaloval s Mallory u Tylerova bazénu. Tentokrát na sobě měla i vršek vod plavek, protože ji Marcus informoval, že se vyskytly jakýsi stížnosti. Ujistil sem ji, že z mý strany teda rozhodně ne.

„Jasně, to mě ani nenapadlo. Nepředpokládám, broučínku, že jseš dost starej, abys měl za sebou bohatý milostný život.“

„Naneštěstí nikoli. Chuť by byla, ale příležitosti chybí.“

Zeptal sem se jí, jestli si hodně užívala sexu, když byla v mým věku. Vlezlý, to přiznávám, ale sem přímo nepřekonatelnej ve vyzařování empatie a zjistil sem, že většina lidí uvítá příležitost vylít si srdce. Nasaďte výraz upřímnýho zájmu a vrata zdymadla se rychle otevřou a zaplaví vás intimníma detailama.

„Vlastně ani ne, zlato. Chtěla jsem se líbit klukům, ale vůbec jsem netoužila se s některým z nich vyspat. A navíc jsem trpěla děsnou paranoiou, že otěhotním.“

„Jo, řek bych, že tohle holkám nejspíš dělá pořádný starosti.“

„Taky se to vždycky rozkřikne, když si to holka s někým rozdá, a potom hned člověka ocejchujou jako štětku.“

„To je hrozný. Kdyby všichni otevřeně mluvili o svejch sexuálních potřebách, bylo by na světě jak v ráji.“

„Takhle to v běžný společnosti nechodí, Scotty. Všecko, co se týká týhle oblasti, se musí držet pěkně pod pokličkou a pokud možno ještě s přídechem hanby — aspoň dokud neprolezeš střední školou.“

Ještě tři nekonečně dlouhý roky!

Na Mallory udělala moje nová práce ohromnej dojem. Povídala, že spousta hollywoodskejch potentátů začínala jako poskoci nebo poslíčci. Poradila mi, abych byl na každýho příjemnej, překonával se v úslužnosti a snažil se navazovat kontakty.

Řek sem jí, že pochybuju, jestli mám potřebnej drajv, abych se stal velkým hollywoodským hráčem.

„Jsem synem slavnýho otce,“ upozornil sem. „Většinou končíme jako drogový závisláci, mladiství sebevrazi nebo realitní agenti ve Valley.“

„Ále, z tohohle pravidla přece existuje spousta výjimek,“ ušklíbla se. „Celý tohle město je postavený na příbuzenské protekci. Měl bys být vděčný, že za tebe někdo ztratí slovo.“

20.10 — Fotřík se pro změnu vrátil domů na večeři včas. Právě žvejkal vepřovou kotletu, když ho máma zaskočila otázkou, proč je ještě nenavštívila jeho sestra Joan (Tylerova matka).

„Joanie, aha, no jo,“ odpověděl. „S tou je tak trochu problém.“

To už tak obvykle chodí u čistokrevnejch Twispů.

„My jsme ji něčím urazili?“ zeptala se máma.

„To nemyslím, miláčku. Ale pěkně se sesypala, když se tehdy Tyler zranil. Nejspíš zdědila hysterický tendence po mý mámě.“

To byla řeč o bábině Estelle z Oaklandu, kterou jsem zatím ještě nepoznal. Děda George (s tím sem se taky nikdy nepotkal) umřel před pár lety. Podle toho, co sem slyšel, mu přišel na pohřeb jedinej člověk, a to funebrák. Mívali sme jeho popel uloženej v krabici v garáži ve Vegas, ale nejsem si jistej, jestli přečkal i to stěhování do skladiště v El Monte. Možná ho máma přihodila na hromadu nepotřebnejch krámů pro charitu.

Fotřík se pustil do ohlodávání další kosti. Stres, jak sem si všim, v něm probouzí jeskynního člověka. „A úplně se Joanie zjančila, když Tyler najal Marcuse. Pokud vím, oznámila Tylerovi, že do jeho domu nevkročí, dokud tam bude Marcus. A mám takový podezření, že tohle uspořádání Tylerovi naprosto vyhovuje, protože moje ségra dokáže být parádní osina v zadku.“

„Stejně,“ namítla máma, „měli bychom ji navštívit.“

Máma si děsně potrpí na udržování vztahů s naším příbuzenstvem (včetně Olsonovskejch hord u nás na východě). Když ale před lety prvně potkala fotříkovu matku, bystře usoudila, že jedna návštěva u tý ženský je tak akorát.

STŘEDA, 16. ČERVNA

S mámou sme se vypravili na losangeleský letiště vyzvednout strejdu Jakea, kterej sem doplachtil érem z Amsterdamu. Vzal si v práci pár dní volna, aby pomoh fotříkovi sepsat novej pilotní scénář. Táta se podle všeho rozhodl při týhle verzi nereflektovat na služby profesionálních pisálků. Máma povídala, že strejda Jake prej už celý roky zásobuje fotříka fórky a vybrušuje to jeho blábolení na scéně. Todle sem teda slyšel prvně, ale na druhou stranu se vo fotříkovu práci moc nezajímám od chvíle, co mě před pár rokama informoval, že on zas nemá zájem o moji vstřícnou kritiku.

V týhle chvíli strejda Jake vyspává pásmovej syndrom v pokoji hned vedle mýho. Tyler má i další dům pro hosty, kde by moh bydlet, ale on se rozhodl mačkat se tu s náma. Trochu ho podezírám, že má slabost pro kuchyni mý mámy. Je to přelétavej starej mládenec zrovna jako Tyler, o hodně mladší (a zábavnější) než fotřík. Cestuje po světě jako baryton se skupinou Ohniváci Kena Kerna. Na svým iPodu je nejspíš nemáte, ale strejda Jake tvrdí, že už prodali víc jak pětatřicet milionů alb a dvakrát je nominovali na Grammy. Dva chlapi, tři ženský a Ken s akustickou kytarou dělají „swingové“ předělávky klasickejch válů v úzký harmonii. Něco jako „easy listening“ s extra přidanejma grádama, akorát že strejda Jake může vylítnout z kůže, když třeba jen zmíníte pojem „e—y l––-g“. Taky nemá moc pochopení pro poznámky na adresu jejich stylizovanejch účesů, barevně sladěnejch voblečků a nacvičenejch úsměvů. Vzato kolem a kolem, je to značnej hudební skok pro člověka, kterej tvrdí, že v mým věku byla jeho oblíbená Žiletky ve fuseklích od Pickled Punks. Podle Wikipedie vydala ta skupina jediný, vlastníma silama vyprodukovaný CD a rozpadla se po jedenácti měsících existence, což možná vysvětluje, proč o nich kromě strejdy Jakea nikdy nikdo neslyšel.

ČTVRTEK, 17. ČERVNA

Strejdovi Jakeovi se včera večer po tom odpoledním šlofíku nechtělo vůbec spát, tak sem s ním zůstal dlouho do noci na patiu. Měl sem s sebou svůj iPhone a většinu našeho povídání si nahrál:

„Jaký to bylo vyrůstat s mým tátou?“

„No, vlastně jsem s tvým otcem ještě jako kluk moc v kontaktu nebyl. Nezapomeň, je o skoro patnáct let starší než já. Mý narození je čistě dílem nešťastný souhry náhod. Kéž je to ponaučením pro nás pro všechny. Vychovávala mě jedna milá stará dáma ve Winnemucce, kterou jsem považoval za svoji babičku.“

„Jaks přišel na to, že seš ve skutečnosti Twisp?“

„Kamarádil jsem se s Tylerem, když jsme byli asi tvýho věku. Vyžvanil mi to, když jednou přijel na návštěvu.“

„Takže tys mýho tátu vůbec neznal?“

„No, věděl jsem o něm. Tak trochu jsem ho v tý době nesnášel, protože on byl slavnej bavič a já jenom chudý kluk, co žije v karavanu v nějakým zapadákově. Měl jsem pocit, že by mohl svýmu jedinýmu bráchovi věnovat víc pozornosti, ale na druhou stranu měl drsnej život a byl to zaměstnanej člověk.“

„Potkals někdy svýho otce?“

„Jednou, na pár minut.“

„Jakej byl?“

„Ále, byl to utrápenej chudák. Taky trochu mizera a ožrala. Naše rodina má alkáčskou minulost, Scotte, takže by sis na to možná měl dávat majzla, až budeš starší.“

„Když říkáš. A jak se z tebe stal profesionální zpěvák?“

„Jéžiš, to je dost zamotaný. Chceš krátkou verzi, nebo dlouhou?“

„Nemám naspěch. Co třeba tu dlouhou verzi?“

„Fajn. Tak jo, tehdy jsem chodil na střední ve Winnemucce a měl holku. Moc hezkou a moc chytrou. Uma Spurlettiová se jmenovala. Nádherná italská katolička. A taky děsně nadaná studentka. Jenže potřebovala vycpat přihlášku na vysokou nějakýma aktivitama, tak se přihlásila do školního sboru. A kam šla Uma, tam jsem šel i já, protože Uma byla ta jediná jasně zářící hvězda v mým jinak podělaným životě. No, ukázalo se, že dokážu vyzpívat výšky a mám docela slušnej hlas. Takže jsem další dva roky cvrlikal ve sboru s Umou. Nebyl jsem moc dobrej student, ale ve sboru se mi fakt líbilo. Hodně líbilo.“

„Spals s Umou?“

„Hele, tohle je dost osobní otázka a já jsem přesvědčenej, že jseš sám o sobě vnímavej mladík.“

„Takže ano.“

„No, ode mě jsi to neslyšel. Takže jsme odmaturovali a na podzim Uma odjela do Princetownu studovat psychologii a já se přesunul jenom o pár baráků dál do Severonevadský veřejný, obor aplikace drog a pokročilý flákání.“

„Rozešli ste se?“

„Jo, hned na první Díkůvzdání. Od tý doby si na krocana moc nepotrpím. Bylo hrozně těžký se s tím srovnat. Najel jsem do divoký spirály smrti.“

„Vyrazili tě?“

„Jasně že ne, sakra. Jenom jsem přestal chodit na hodiny. Nikdy už jsem o těch kašparech neslyšel. Co já vím, možná pořád ještě čekají, že se ukážu na přednášce Přehled světový literatury.“

„A cos dělal?“

„Dlouho jsem se plácal v prvotřídních průserech. Babička, moje pěstounka, ze mě málem zcvokla. Až mě nakonec její syn vykopl z karavanu.“

„Žils jako bezdomáč?“

„Ne tak docela. Bydlel jsem ve svým autě. Jenže únor ve Winnemucce bejvá poněkud mrazivý. Je to zázrak, že jsem neumřel na zápal plic.“

„Páni, to zní hrůzostrašně.“

„Jo. Snaž se nezamilovat, dokud jseš mladej, Scotte. Jenom si tím zbytečně způsobíš spoustu trápení. Hraj to na všecky strany jako strejda Tyler. Ten byl dycky ze všech Twispů nejchytřejší, a jeho příjmy i životní styl to dokazujou.“

„Nikdy se mi žádná holka nelíbila dýl jak tři tejdny.“

„Fajn. To je rozumnej přístup. Měj vždycky ptáka v pohotovosti a srdce naložený v ledu. Dobře, takže sedím v autě, omrzaj mi koule a v kapse mám dvaaosmdesát centů. A najednou mi na okno ťuká nějakej chlap.“

„Ken Kern?“

„Ne. Ještě ne. Byl to Umin táta. Ten chlap mě měl vždycky rád — neptej se mě proč. Byl jsem jenom venkovskej balík z karavanu, verbež, co mu vochmatává dceru, ale vždycky, když mě potkal, tak se na mě usmál a měl pro mě laskavý slovo. Takže jsem stáhnul okýnko a von se mě ptá, jestli chci práci. No, ve skutečnosti jsem netoužil po ničem, akorát chcípnout přímo tam v tý svý zrezivělý starý hondě, ale stejně jsem šel nakonec makat do jeho kasina. Dělával jsem u něj brigádnicky už dřív, ještě když jsem byl na střední. A teď mě teda najal jako sběrače a umývače nádobí na noční směnu. Od půlnoci do půl devátý ráno. V podstatě ten nejubožejší póvl v hospodský branži.“

„Jaký to bylo?“

„Lepší než umrznout. Hokna to nebyla těžká. Vždyť ve dvě ráno narazíš v nevadský Winnemucce na nával hostů fakt jen zřídka. Nedá se říct, že by to tam zrovna vřelo nočním životem.“

„Jak dlouho si tam makal?“

„Přišlo mi to jako věčnost. Nakonec mě povýšili. Pořád jsem musel sbírat a umejvat špinavý nádobí, ale teď jsem měl na starosti i salátovej bar.“

„Ty jo, tomu říkám vzestup.“

„No, věř si tomu nebo ne, tehdy mi to připadalo jako ohromnej krok vpřed. Bral jsem to děsně vážně. Dokonce jsem byl rozhodnutej udělat z toho ten sakra nejlepší noční salátovej bar v severní Nevadě. Nabízel jsem tam i všelijaký extra speciality. Měl jsem plátky čerstvýho manga, dovopravdický krabí klepeta, úžasný olivy dovážený z Řecka a haldu vlastních dressingů, co jsem se naučil připravovat úplně od píky.“

„A stal se z toho teda hit?“

„No, občas některej tirák spokojeně zachrochtal. Valily se nám tam po mezistátní spousty náklaďáků. Byznys vzkvétal.“

„Povýšili tě pak ještě?“

„Nabídli mi, že ze mě udělají kuchaře. Mně ale ke štěstí úplně stačila příprava salátů. A pak jednou v noci jdu do práce a slyším v hale zpívat takovou partičku.“

„To byl Ken Kern?“

„Přesně tak. V tý době měl kvartet. Ken právě začínal a na živobytí si vydělával tím, že vystupoval po všelijakejch pochybnejch podnikách v malých městech.“

„A ta jeho hudba tě tak dostala?“

„Jo, věř si tomu nebo ne. Víš, ti dva chlapi a dvě holky to dokázali fakticky rozpumpovat. O pořádnou třídu lepší než obvyklá hudební produkce v kasinu, co tě normálně v lepším případě jenom tahá za uši. Ken si dělá sám všecky aranžmá a je to v podstatě génius. Takže když si pak po svým druhým vystoupení zašli na jídlo do restauračky, jeden sběrač nádobí se furt všelijak vochomejtal kolem a opruzoval.“

„Pozvali tě na konkurz?“

„To zrovna ne. Ken měl tři pravidla: žádný drogy, žádný songy mladší než z roku 1950 a žádnej sex s ostatníma členama skupiny. A momentálně se právě dost dožral na barytonistu, kterej začal bejt trochu moc dotěrnej.“

„Vystartoval po některý z těch holek?“

„Ne, bylo to ještě horší. Vyjel po Kenovi. No, abych to celý zkrátil, když Kenův autobus v neděli ráno vodjížděl, seděl jsem v něm já. A ten nadrženej baryton dřepěl ve Winnemucce.“

„Byl Umin tatík naštvanej?“

„Vůbec ne. Měl ze mě radost.“

„Viděls pak Umu ještě někdy?“

„Nikdy. Už mi jednou dýku do srdce vrazila. Proč bych měl stát o to, aby se mi tam s ní porýpala znova?“

„A víš, kde žije teď?“

„No, vzdušnou čarou řek bych ani ne pět mil odsud.“

„Fakticky?“

„Jo, co sem o ní slyšel naposled, pracovala jako psycholožka a žila v Brentwoodu. Je provdaná za onkologa.“

„A to je co?“

„Doktor přes raka.“

„Má nějaký děti?“

„Nic takovýho jsem neslyšel. Každý rok dostávám vánoční přání od jejího táty. Zatím žádný fotky vnoučat.“

„Takže ti nevadí všecko to cestování?“

„Buď jseš na cestách rád, nebo ne. Trvá to asi tři týdny, než na to přijdeš. Mně to zatím vydrželo jedenáct let. Projel jsem už celý svět, všecky kontinenty kromě Antarktidy. I když teď je lítání trochu otravný, při vší tý buzeraci na letištích kvůli bezpečnosti. Pro milostnej život je to ovšem katastrofa, to snad ani nemusím říkat.“

„Máš nějakou ženskou?“

„Mám spoustu ženských, Scotte. Občas s nimi strávím dokonce i víc než jednu noc. Tu a tam se mi podaří zapamatovat i jejich jména.“

Další doklad toho, že bejt Twispem znamená bejt promiskuitní. Vůbec nechápu, co se to stalo fotříkovi.

„Takže vy jako nezpíváte žádný vály složený po roce 1950?“

„Tohle pravidlo razil Ken celý roky. Upozornili jsme ho ale, že tím vylučuje lidi jako Sondheim, Bacharach, Mancini a tak dál. Teď to pravidlo zní žádný písně mladší než padesát let.“

„Ohromně progresivní.“

„Jo, a víš ty co? Jednou budem možná fakticky zpívat něco vod Lennona a McCartneyho.“

„Nebo dokonce Pickled Punks.“

„Jasně, pokud se toho dožiju!“

14.47 — Právě sem se vrátil s mámou z centra Santa Monicy, kde sme byli nakupovat nový pracovní hadry. Neměl sem pocit, že bych ňáký potřeboval, jenže ona tvrdila, že triko s těma oživlejma zombíkama z Walking Dead prej není vhodnej oděv do kanclu. Myslím, že už sem dost starej, abych si kupoval oblečení bez cizí asistence, jenže vona porodila pouze jediný dítě, a tím sem shodou nešťastnejch okolností já. Byl sem nucenej vynaložit veškerou otravnost, který sem schopnej, abych jí zabránil navlíknout mě vod hlavy k patě do nudný kancelářský uniformy. Pořád sem jí musel připomínat, že budu dělat pro televizní společnost, ne pro účetní firmu.

Fotřík a Jake pilujou svý scenáristický nápady v druhým Tylerově domě pro hosty. Vyhlásil NAPROSTEJ ZÁKAZ vyrušování, jako bych snad měl něco podobnýho v plánu.

PÁTEK, 18. ČERVNA

Marcus mě učí hrát šachy. Sešli sme se v jeho kanclu, kde má zdi pokrytý desítkama zarámovanejch fotek Slavných atletů pózujících s Marcusem. Moc se mi nezdá, že by šachy byly ta pravá hra pro mě, protože mi pravidla přijdou dost nahodilý a úplně nesnáším ten kluzkej způsob, jak vám jezdec vždycky sebere panďuláka. A proč je král takovej posera? Neměl by se náhodou postavit do čela a vést útok?

Zatímco Marcus devastoval mý jednotky, zeptal sem se ho, jestli neměl někdy výčitky svědomí, že zmrzačil svýho zaměstnavatele.

„Jasně že sem se cítil mizerně. Musíš si uvědomit, Scotte, že když nastoupíš k profíkům, je to, jako kdyby ses dal do války. Den D každou neděli. Tvým úkolem je dát to druhýmu týmu pořádně sežrat. Některý lidi říkaj, že to byl pozdní zákrok. Mám ten zápas přímo tady v DVD přehrávači. Můžeš se na to mrknout. A rozhodně to žádnej neoprávněnej zákrok nebyl. Tyler tehdy mezi profíkama teprv začínal a ještě nezvlád správnej způsob, jak padat. Nepovolil kolena. A když šel k zemi, nohy se mu zamotaly. Prásk, a už to bylo. Vážně chceš táhnout královnou sem?“

Chtěl sem a Marcus mi dal šach mat jediným záludným tahem.

Zeptal sem se ho, jestli taky někdy utrpěl nějaký zranění.

„Jasně že jo. Schytal sem to tak nebo jinak skoro při každým zápase. Zkus na sebe nabalit sto padesát kilo a naběhnout párkrát do betonový zdi. Takhle to vypadá, když hraješ v obraně NFL. Vydržel sem to devět sezon, což je dýl než většina ostatních. Užil sem si spoustu srandy a potkal kupu skvělejch chlapů. Vydělal docela slušný prachy a dostal penzi, kterou mi ožírá inflace. Fotbal byl celej můj život, ale já nelpím na minulosti jako spousta bejvalejch sportovců. Nevystupuju na show a neprodávám svůj podpis, ani se nenaparuju jako některý rádoby machři.“

„Bydlíš tady natrvalo, takže nejspíš nejseš ženatej.“

„Ty jseš ale všetečnej malej hajzlík. Nestarej se, Scotty, já si na nedostatek ženskejch nestěžuju.“

Kdybych tak jen já moh říct to samý!

SOBOTA, 19. ČERVNA

Fotřík a strejda Jake se při snídani tvářili dost kysele, tak se jich máma zeptala, co se děje.

„Předěláváme ten scénář od základu,“ opáčil fotřík. „Budu komický žonglér. Potřebujem ale nějakej nápad.“

„A co takhle pro změnu zábavnej komickej žonglér,“ nadhodil sem.

Odpovědí mi byl fotříkův zničující pohled. Vrátil sem se zpátky ke svejm cheerios.

„Vymysleli jsme neskutečnou spoustu variant,“ řekl Jake. „Ale nic, co by mělo nějaký šmrnc.“

Zkusil sem to ještě jednou. „A co chlápek s rozdvojenou osobností? Jedna osoba je komickej žonglér a druhá něco úplně jinýho.“

„A co jako?“ zeptal se fotřík.

„Já nevím… třeba patologickej gambler.“

„Patologičtí gambleři nejsou srandovní,“ odpověděl fotřík, samozvanej Nejvyšší arbitr humoru. No jasně, vždyť z nich celý roky vytřískával prachy na chleba.

„Ten Scottův nápad v sobě má určitej potenciál,“ zamyslel se Jake. „Rozdvojená osobnost, hmm.“

„A co tohle,“ zapojil se fotřík. „Takže ten komický žonglér je oddanej otec rodiny s milující ženou a dětma.“

Tak to je dost nadsazený, pokud chcete znát můj názor. Obzvlášť ta poslední část.

Fotřík pokračoval. „Ale jeho druhá osobnost je zhýralý donchuán.“

„Co je to ten donchuán?“ zeptal sem se.

„Bezcharakterní svůdce žen,“ odpověděla máma.

Kurňa, takže můj životní styl má i svý jméno! Kdo by to byl řek!

„Najednou úplně cítím takový mravenčení,“ lebedil si Jake.

„Ta donchuánská osobnost by mohl být nějaký cizinec,“ rozvíjel nápad fotřík. „Tak aby obecenstvo poznalo, která stránka má zrovna navrch. Mluvil by třeba s francouzským akcentem. Mohl by to být děsně okouzlující sociopat.“

Tak toho sociopata by fotřík určitě zvládl, ale zahrát okouzlujícího by pro něj moh bejt nadlidskej úkol.

„Mám pro toho chlápka dokonce perfektní jméno,“ prohlásil s triumfálním úsměvem ve ksichtě. „François Dillinger!“

„Tak teď už to mravenčení dostupuje vrcholu,“ vykřikl Jake.

„Já nevím,“ prohlásila máma skepticky. „Doufám, že to neznamená, že se budeš líbat s hordama nádherných hereček.“

„Jenom kvůli práci, miláčku.“

„No jasně,“ odvětila. „Já vím, jak to chodí.“

Fotřík se strejdou Jakem odkvačili makat na svým scénáři.

Jak se dalo čekat, mladýmu géniovi za jeho nápad nikdo nepoděkoval.

16.12 — Zase sem hrál šachy s Marcusem. Znova mě zmasakroval, akorát že tentokrát ne tak rychle. Je to vlastně docela chytrý, jak ty jezdci můžou přes „vidličku“ schlamstnout takovou fůru figurek nebo střelci přefrčet přes celou šachovnici a zaskočit nic netušícího protivníka. Zato král je totální slaboch, kterej se musí roztřeseně skrejvat za hradbou pěšáků, zatímco jeho stará řádí jak utržená ze řetězu.

Zeptal sem se Marcuse, jestli si myslí, že měl strejda Tyler někdy v úmyslu se oženit.

„Tak to promiň, ale nehodlám roznášet drby o svým zaměstnavateli.“

„Mě nezajímaj drby,“ lhal sem. „Jenom sem zkrátka trochu zmatenej a snažím se poznat příbuzenstvo.“

„Tak proč se ho na to nezeptáš?“

„Přijde mi děsně těžký mluvit se strejdou Tylerem. Mám před ním pekelnej respekt.“

„Hele, a přede mnou jako respekt nemáš?“ zeptal se Marcus dotčeně.

„Bože, no jasně, mám z tebe přímo hrůzu. Ale ne takovou, abych se na tebe bál promluvit.“

„Tak to jo,“ usmál se Marcus a posunul střelce na políčko, kde ho moh sebrat můj pěšák. Čul sem v tom ale nějakou zradu. Tomu chlapovi se nedá důvěřovat.

„U Tylera je to tak trochu konflikt zájmů, Scotte. Chtěl by žít jako ctihodnej občan, ale moc pokukuje po ženských. Pokud by některý odpřisáhl, že se všech ostatních vzdá, co by potom dělal, až mu zas začne oko pošilhávat? Podvádění by mu přišlo nečestný. Hodně by mě překvapilo, kdyby se oženil.“

Nechal sem Marcusova agresivního střelce radši na pokoji a namísto toho táhnul jezdcem.

„Většinou mám lidi přečtený docela rychle, ale strejda Tyler pro mě zůstává naprostou záhadou.“

„Aha, a jak jsi teda přečet svýho otce?“

„Můj táta je snadnej. Je to ve svý podstatě děsně nešťastnej chlap.“

„A proč je nešťastnej?“

„Nevím, ale nic ho nedokáže rozveselit. Jako by ho naložili do octa. Myslím, že v pohodě je akorát se svejma dcerama.“

„S těma holkama v Argentině?“

„No, vlastně s tím svým cirkusem cestujou všude možně. Myslím, že teďkonc sou zrovna v Uruguaji.“

„Tvůj táta je vídá jenom hrozně zřídka, Scotty, tak proto je tak šťastnej. S tebou je každej den, a to musí být utrpení.“

„Jeho ale nedokáže rozveselit ani máma,“ upozornil sem. „Tak co je špatnýho na ní?“

„Vůbec nic, o čem bych věděl,“ řek Marcus a pojistil si střelce pěšákem.

„Strejda Tyler taky nevypadá zrovna spokojeně. Má všecko na světě, co si jen člověk může přát, tak proč se neožení?“

„No, kdyby to udělal, měl by jenom půlku všeho, co si člověk může přát. Tu druhou půlku by shrábla manželka.“

„Strejda Tyler má spousty právníků. Ti mu přece můžou sesmolit předmanželskou smlouvu, aby o majetek nepřišel. Copak on nechce děcka?“

„Tak to bude úkol pro tebe, Scotte. Zeptej se ho na to sám.“

„Tak fajn, udělám to.“

Ukázalo se, že sem měl toho Marcusova střelce přece jen vzít. Celej ten manévr byl jedna velká fligna.

NEDĚLE, 20. ČERVNA

Už je to dva tejdny, co sme si to přihasili do tohodle státu, a zatím tu furt trčíme. Nejenom to, zítra se navíc musím vzdát svýho svobodnýho a pohodovýho života a nastoupit dráhu mizerně placenýho otroka. Nakonec se ze mě stane ještě větší vopruz, než je fotřík!

Když už je řeč o špatnejch zprávách, máma brnkla tetě Joan a pozvala nás k ní všecky na dnešek na společnou oslavu Dne otců. Máma vyrábí masový casserole, strejda Jake připravuje salát a Tylerova kuchařka Lori klohní nějakej okázalej a určitě labužnickej výtvor. Fotřík chtěl zůstat tady a makat na scénáři, ale máma prohlásila jeho účast za povinnou. Normálně doprovází Marcus Tylera při všech jeho cestách, tentokrát ale pochopitelně udělá výjimku. Takže potenciální vrahouni si budou moct na mýho slavnýho strýce pálit jak na střelnici.

19.12 — Tak už sme ze Simi Valley zpátky. Jeli jsme tam všichni společně v Tylerově černý limuzíně Cadillac Escalade (strejda Jake mu přezdívá„Eskapáda“). Ano, uhodli ste, Tyler má fáro pro každou příležitost. Jeho řidičskej styl by se dal označit za uvážlivě agresivní. Takhle se Kaliforňani vypořádávají s permanentně přecpanejma silnicema.

Doufal sem, že s náma pozve Mallory, ale Tylerova cestovní koc na neděle byla podle všeho krasavice Cuya. Teta Joanie a její manžel Bill (Tylerův nevlastní táta) žijou ve velkým baráku, kterej se rozkládá na pár akrech hluboko v předměstský zemi nikoho. Za domem stojí ještě větší stodola, kde má Bill svoji mechanickou dílnu a neskutečnou spoustu rozdělanejch automobilů a motorek. Teta Joanie s oblibou vobráží bleší trhy a garážový výprodeje a pak doma hromadí všelijaký krámy. Její dům i její mejkap postrádají blahodárnou uzdu dobrýho vkusu. Kdysi byla dost atraktivní, aby pracovala jako letuška, jenže teď už se blíží padesátce a očividně vo sebe přestala dbát. Mně nadšeně objala, zato Cuyu pozdravila s tou typickou odměřeností, kterou maj matky vyhrazenou pro krasavice, co jim obšťastňujou syny. Tyler je celej votrávenej z toho, jak se mu bez přestání snaží pomáhat, jako by byl kluk z plagátu na nadaci Dětskejch kriplů. Už chápu, proč jí dal takovou kupu prachů, aby si za ně koupila barák hezky daleko vod něj.

Teta Joanie je z celýho příbuzenstva nejsnadněji čitelná. Vždycky povzbuzovala Tylera, aby se snažil vyniknout ve sportu, a teď ji deptá pocit viny. Je ze svýho syna natolik rozkolejená, až tím přenáší napětí i na všecky kolem. Naštěstí je tu pohodovej strejda Bill, kterej představuje ostrůvek klidu v tom rozbouřeným moři skoro až hysterie. Usrkával pivko, žertoval s náma a griloval hamburgery, zatímco Joanie panikařila, že ještě není nachystanej stůl a všichni usazený. Večeřeli sme pod širákem na piknikovejch stolech. Nebylo to až tak nepříjemný, když vezmete v úvahu, že šlo o nejpočetnější shromáždění Twispů za dlouhý roky. Na venkovním stereu (s reprákama zamaskovanejma jako kameny) vyhrávaly swingový melodie Ohniváků Kena Kerna. Joanie má celou polici Kenovejch cédéček, který za levno skoupila po domovních výprodejích. Ne, strejdovi Jakeovi očividně vůbec neva, že jeho posluchačstvo padá nudou jak mouchy.

Při dezertu začal Joanie vyzvánět mobil. Hnedka ho podala fotříkovi, kterej byl tím pádem nucenej promluvit si s matkou. Vzápětí přehodil ten horkej brambor strejdovi Jakeovi. Jak tak telefon putoval kolem dokola stolu, omluvil sem se, že si musím odskočit. Rozhodně sem netoužil povídat si s nějakou mně naprosto cizí a dle pověstí pošahanou bábrlí, která žije bůhvíkde. Všim sem si, že je fotřík pěkně nasranej, protože bylo jasný, že tu flignu s telefonem na něho nastražili. Počítám, že za takovejch třicet let se budu zase já vyhejbat telefonátům svejch rodi-čů — teda za předpokladu, že z nich nebudu ždímat peníze na nájem.

Pak nastal čas, aby fotřík a Bill otevřeli přání a dárky ke Dni otců. Přesně podle časovýho harmonogramu dorazila dodávka s Tylerovým dárkem pro nevlastního otce: automaticky ovládanou plazmovou řezačkou (ať je to co chce), která dorazila v obří dřevěný přepravce. Bill radostí úplně ztratil řeč. Fotřík dostal něco míň efektního: mosaznou trofej (údajně vode mě) s vyrytým nápisem „Nejlepšímu tátovi na světě“. Nevzpomínám si ani, že bych podepisoval nějaký přání, ten podškrab byl nejspíš ubohým padělkem mý mámy.

Později sem zastih Tylera o samotě u Billova rybníčku s kapříky Koi, tak sem mu tu otázku teda položil.

„Srandovní, že se mě na to ptáš, Scotty, protože sem o tom v poslední době hodně přemýšlel.“

„No, pokud uvažuješ, že bys požádal o ruku Mallory, tak vím vcelku najisto, že ta by tě do háje neposlala.“

„Mallory, jo? No, ne abys jí vyžvanil, že jsem tohle řek, ale ona nestojí zrovna na předních příčkách mýho seznamu. Není problém sehnat ženský, se kterýma si člověk může vyrazit, daleko těžší ale je najít tu pravou partnerku pro manželství. Nemůžem mít všichni takový štěstí jako tvůj táta.“

„A co Cuya? Vypadá senzačně.“

Tyler se usmál a zavrtěl hlavou.

„Takže tys nikdy nepotkal nikoho, koho by sis chtěl vzít?“ zeptal sem se nevěřícně.

„Ale jo, znal jsem jednu takovou před lety, ale dala se dohromady s někým jiným.“

Zkusil sem výpad do tmy. „Byl ten někdo strejda Jake?“

Tyler to zajíkavě popřel, ale jeho výraz mi prozradil, že sem hned napoprvý trefil hřebík na hlavičku. Ta lamačka srdcí Uma musela bejt hotovej magnet na chlapy.

23.45 — Sem celej nakřivo z toho, že musím zejtra do práce. Vůbec nechápu, jak sem se do toho moh nechat uvrtat. Nedokážu uvěřit, že sou lidi ochotný vzdát se takový fůry volnýho času, jen aby sehnali ňákou tu škváru. Kluci mýho věku by se měli poflakovat u bazénu s nádhernejma koc v minimalistickejch plavečkách, a ne mořit se v nějakým ponurým kanclu, kde je sex to úplně poslední, co člověku leží v hlavě.

Nejspíš sem musel někde šlápnout vedle. Sakramentsky vedle!

PONDĚLÍ, 21. ČERVNA

První letní den (další krutá ironie). Budík mě vytrh ze zdravýho mladickýho spánku ve čtvrt na osum a pak přišel nic dobrýho nevěstící dril: sprcha, holení, snídaně a cesta do práce. Veeva, která vypadala vyspale a čile, čekala u brány studia, když tam máma přibrzdila s nejnovější Pracovní obětí společnosti. Představila nás Chetovi, strážnýmu, co měl zrovna službu, a Sally, holce, která měla na starosti průkazky. Máma i já sme dostali vlastní identifikační kartu s fotkou. Přístup na pozemek se přísně kontroluje, aby nemohli dovnitř proklouznout žádný rádoby Spielbergové a nevotravovali zdejší potentáty svejma trapnejma slátaninama.

Když se se mnou máma loučila, měla trochu zamžený oči, jako když sem šel kdysi první den do školky. Pak odjela a mě tam nechala uvízlýho v tenatech pracovního procesu. Nový kanceláře společnosti Twisp-Saunders Productions (TSP) se nacházejí ve čtvrtý budově od brány. Tři menší místnosti, každá se zbrusu novým stolem, židlí a telefonem. Z čerstvě nataženýho béžovýho průmyslovýho koberce se zvedaly toxický výpary. Na mým stole v kanclu úplně vzadu stálo nový písíčko a vedle fax, kopírka a tiskárna v jednom. Na čistejch béžovejch zdech žádný obrázky. Dost strohý a holý na blyštivej svět showbyznysu.

Veeva mě zasvětila do situace. „Takže, Scotty, tohle je budova D. Já budu zatím trávit většinu času v Terra Ductile, což je v budově F. Kantýnu najdeš v budově I. Když budeš odcházet z kanceláře, nezapomeň pokaždé zamknout dveře a vzít si průkaz. Pokud zazvoní telefon, jenom ber vzkazy. Když to bude znít naléhavě, můžeš přepojit hovor na můj mobil. Ne, to beru zpátky. Jednoduše to přesměruj na mého výkonného asistenta Natea. Jeho číslo je na seznamu na tvém stole. Nikdy nevstupuj do nahrávacího studia, pokud svítí červené světlo. Možná zahlídneš pár slavných lidí, ty my ale zásadně neotravujeme. Možná ti to tady ze začátku přijde trochu nudný, ale ono se to rozjede, až začneme s castingy. Nějaké otázky?“

„Jste příbuzná s matkou mých nevlastních sester?“

Veeva se usmála. „Jasně že jsem! Můj táta je velkej bráška tety Sheeni. Myslím, že to z nás dělá jistým způsobem vzdálené příbuzné. Jen tak mezi náma, to je taky důvod, proč jsem souhlasila, že se zapojím do tohohle uhozeného projektu. To a moje nepřekonatelná touha navázat kontakty s Tylerem Twispem.“

„Co s tím má Tyler společnýho?“

„Tyler to celé z větší části financuje. Je to náš chlebodárce.“

„Vím o strejdovi Tylerovi něco zajímavýho.“

„Tak to bys to měl svý šéfový radši okamžitě vysypat.“

„Tyler si hledá ženu.“

Veeva se zatvářila zaujatě, ale skepticky. „Co tě přivedlo na takovou myšlenku?“

„Včera mi to řek.“

„Řekl ti to přesně těmihle slovy?“

„Ano, a taky chce mít děti.“

„Má už představu o nějaké kandidátce?“

„Ne. V tom je ten problém. Říká, že žádná jeho přítelkyně není vhodnej materiál pro manželství.“

„Ha! To jsem mu mohla říct sama. Díky za informaci, Scotty. A pokud zase něco zaslechneš, průběžně mě informuj.“

„Provedu, slečno Saundersová.“

„Říkej mi Veeva. Jejda, už musím jít. Uvidíme se později.“

Podala mi novej mobil, ještě zabalenej v krabici, a odkvačila. Žádnej snubák na prsteníku. Možná se pletu, ale mám takový podezření, že moje zaměstnavatelka má vo strejdu i jinej než čistě profesionální zájem.

Jsem zapřísáhlej uživatel Maca a iPhonu. Takže jsem pochopitelně vyfasoval písíčko a Androida. Navíc má telefon na kancelářským stole haldy záhadnejch čudlíků a nikde žádnej manuál. V horním šuplíku nalezena obálka obsahující sto pět dolarů v hotovosti. Nejsem si jistej, co to má vlastně bejt. Záloha na můj plat? Nástupní prémie? Zapomenutá zašívárna drogovýho dealera?

12.10 — Právě sem si šáh na naprostý dno nudy. Telefon v kanclu zazvonil za celý dopoledne dvakrát. Odhalil sem, že když zmáčknete blikající čudlík, spojí vás to s volajícím. Napřed to byla máma, aby se mě zeptala, jak se mi daří. Řek sem jí, že dobře a že mě zatím nevyrazili ani mi nehráblo. Druhej telefonát byl od Natea, Veevina asistenta. Zeptal se mě, jestli někdo nevolal. Řek sem, že jednou, moje máma. Zeptal se, jestli něco nepotřebuju. Tak sem se ho dotázal, kde sou toalety. Vysvětlil mi cestu.

„Veeva tvrdí, že jseš ohromně talentovaný,“ poznamenal.

„Nejspíš to myslela jako vtip.“

„Ne, je přesvědčená, že každý jménem Twisp je génius, dokud se neprokáže opak. Jednou jsem viděl vystoupení tvýho táty ve Vegas.“

Očekával sem další komentáře na daný téma, ale nic nepřišlo. Zeptal sem se Natea na ty prachy v mým šuplíku.

„To je hotovost na drobné kancelářské výdaje. S menšíma loupežnýma nájezdama se počítá, ale nepřežeň to. Teoreticky bys měl mít stvrzenku na každý cent, co z toho vytáhneš.“

„Aha, jasně.“

„Pokud se budeš nudit, Veeva povídala, že Twisp-Saunders Productions potřebujou logo a webovou stránku.“

„Myslel sem, že mě najali jako kancelářskýho poskoka.“

„Je to na tobě. To jenom pro případ, že bys cítil nutkání upotřebit svýho génia na něco jiného než čumění do zdi. Jaký je tvůj oblíbený film od Terra Ductile?“

„Žádnej nemám.“

„Správná odpověď. Nakonec spolu ještě třeba budeme vycházet.“

14.17 — Vždycky sem slýchal, že se čas v hokně vleče, nikdy sem ale netušil, že jedinej den může trvat půldruha století. Abych odlehčil tu nudu, spojil sem se přes novýho Androida s Lucienem. Zastih sem ho, právě když uklízel garáž svejch prarodičů.

„Pročpak to?“ zeptal sem se.

„Platí mi pět babek za hodinu. Co je s tebou?“

„Makám jako výkonnej asistent ve filmovým studiu.“

„Hustý!“

„Jo, právě sem viděl Kate Winsletovou.“

„Koho?“

„Znáš přece Katku Winsletovic, tu nahatou babu z Titaniku.“

„Vona byla nahatá!?“

„No, dneska ne, ty pako. Přece nečekáš, že se producíruje, jak ji pánbu stvořil, vod rána do večera. Svlíkne si šaty, jenom když jí za to vyplajznou pořádnej balík.“

„To musí bejt pro jejího manžela dost finančně náročný.“

Lucien mě poinformoval, o jaký aplikace bych měl vobohatit svůj mobil. Taky mi navrh pár programů na kreslení a tvorbu webovejch stránek, co si můžu zadarmo stáhnout na písíčko. Zeptal sem se ho, proč mi nikdo nepíše ani nevolá.

„To netuším, člověče. Nejspíš sejde z vočí, sejde z mysli. Chceš vědět, proč tady dneska v tom hicu makám, div si nestrhnu prdel?“

„Proč, vole?“

„Potřebuju prachy na pátek večer, mám rande s Jamie Dickensonovou. Slyšel sem, že suprově kouří péro.“

Do hajzlu. A to prej byla láska vod pátý třídy.

Jasně, ve skutečnosti sem žádnou Kate Winsletovou neviděl. Když sem si ale v kantýně kupoval sendvič s tuňákovým salátem s sebou, zahlíd sem toho chlápka, co hlásí počasí v místních zprávách.

19.12 — Nakonec se přece jenom přehoupla pátá a dorazila máma, aby mě vodvezla dom. Nebyl to hroznej první den, ale je mi úplně blivno při představě, že se tam musím zejtra zas ukázat a vším tím si projít znova.

ÚTERÝ, 22. ČERVNA

Pláž dole pod útesem vypadala dneska ráno, když sem se ve čtvrt na osum hrabal z betle, děsně lákavě. Namísto toho ale zase vartuju v hrobkovitejch kanclíkách Twisp-Saunders Productions. Zatím jediný, co vyprodukovali, je nejtěžší případ Akutní otravy nudou na světě. Experimentoval sem s návrhy loga z písmen T, S a P. Zajímavej fakt: ve světě domovníků a uklízeček představuje TSP zkratku pro trisodium fosfát, úžasně účinnej čisticí prostředek. Možná to znamená, že je fotřík předurčenej provýst čistku v oblasti televizních sitkomů. Spíš to ale bude znamení, že s ním brzo vymetou.

14.12 — Už sem vyprodukoval pět různejch návrhů loga, který hodlám ukázat Veevě, pokud se někdy vrátí z oběda se strejdou Jakem. Když si to sem ve tři čtvrtě na dvanáct přihrnul, myslel sem, že ho seslal milosrdnej Bůh, aby vytáh na oběd mě. O takovým štěstí si ovšem můžu nechat akorát zdát. Zatímco čekal na Veevu, informoval mě, že psaní scénáře postupuje skvěle.

„Myslím, že to bude srandovní seriál, Scotte.“

„To je fajn.“

„Už jsi viděl nějaký hvězdy?“

„Zahlíd sem jednu holku, kterou znám z kina, ale nepamatuju si ani její méno, ani méno toho filmu. Mám novou teorii, Jakeu.“

„A ta je jaká?“

„Tyler byl adoptovanej. Není to vopravdickej Twisp.“

„No, to bude pro moji sestru novinka. Tyler byl hrozně velký mimino. Podle tvýho táty se Joanie nafoukla do neskutečnejch rozměrů, než ho vyplivla.“

„Auvajs.“

Další teorie šla do háje.

„Jeho otec byl takovej zakrslej raketovej fyzik jménem Dindy, zmetek, kterej o Tylera neprojevil sebemenší zájem, dokud nepodepsal tu fotbalovou smlouvu na miliardu dolarů. Pak se najednou objevil a snažil se navazovat přátelský vztahy. Tyler ho poslal do prdele.“

Vytasil sem se s další teorií. „Dindy nejspíš nebude pravej otec.“

„Co to plantáš?“

„Tak jo, teta Joan byla letuška. Ty přece mívaj mezi lety takový ty odpočinkový pauzy. Lidi se nuděj. Tyler může bejt docela dobře výsledek PPV, stejně jako ty.“

„Co je to PPV?“

„Páření pod vlivem.“

„Takže ty říkáš, že moje sestra je ožralá kurva?“

„Jenom říkám, že pomenší Twispová plus zakrslej vědec nerovná se Tyler Twisp.“

„No jo, po genetický stránce to fakt dvakrát nesedí.“

„A kdo nám lítá nejčastěji, Jakeu?“

„No, kdo?“

„Profesionální sportovci. Vysoký udělaný atleti, který nejsou zrovna proslulý sexuálníma zábranama.“

„Sakra, Scotty, možná jsi fakt na něco kápnul.“

„To ta nuda tady, strejdo. Nemám tu nic pořádnýho na práci.“

16.08 — Každejch deset minut mi volá Nate a ječí na mě, jako by to byla moje chyba, že se Veeva ještě nevrátila z oběda. Možná sou se strejdou Jakem pomalí jedlíci. Nebo si třeba vyrazili do nějakýho fakt luxusního podniku, kde si člověk musí objednat minimálně vosumnáct chodů plus dezert navrch. Bůhví že si to můžou dovolit. To já zatím musel čórnout pár drobáků, abych si vůbec koupil čokoládovou tyčinku z automatu na chodbě.

19.18 — Když sem za minutu pět vodcházel, Veeva se pořád ještě neukázala. Nate patří k těm beznadějným zoufalcům, co zůstávaj v práci do sedmi nebo osmi večer, kdežto já vyrážím ze dveří, sotva padla, jako by mě vystřelili z děla. Strejda Jake nestihl ani večeři. Možná má pořád ještě plný břicho po obědě. Fotřík byl nasranej, protože chce na tom svým scénáři fachčit nonstop.

Zjistil sem, že Tyler má narozeniny 17. května. Tím se nám to PPV časově řadí někam do poloviny srpna: hlavní doba cestování hráčů baseballu a americkýho fotbalu (exhibiční sezona). Řek bych, že to datum vylučuje celou NBA, obzvlášť když Tyler nevypadá na černocha.

STŘEDA, 23. ČERVNA

Strejda Jake se ukázal u snídaně a tvářil se ohromně spokojenej sám se sebou. Nikdo se ho nezeptal, jak se včera měl, i když já musel odolávat silnýmu pokušení. Fotřík se s ním namísto toho rozhod probírat možný názvy pro ten jejich sitkom. Nejspíš nikoho nepřekvapí, že osobně inklinuje k idiotskýmu Show Nicka Twispa. Núúúdááá!

Jake prohlásil, že podle jeho názoru by měli vyrukovat s něčím, co zdůrazní ten motiv dvojí osobnosti.

„A co takhle: Žonglér s dvojí tváří,“ navrhl sem.

„Můj bože!“ vykřikl Jake, „to vůbec není špatný!“

„To je docela chytré,“ přidala se máma. „Líbí se mi to.“

„Je z toho patrná ta myšlenka s dvojakostí,“ dodal Jake, „a žonglování taky. A naznačuje to, že naše hlavní postava musí žonglovat se dvěma identitama. Dobrá práce, Scotty!“

„Já nevím,“ řek fotřík. „Mně to připadá jako jméno nějaký soutěže. Takovýho toho hlučnýho a protivnýho pořadu, kde lidi poskakujou a hrozně u toho ječí.“

Jo, pomyslel sem si, přesně tohle budu jednoho dne dělat na tvým hrobě.

„Předložíme to Veevě a Tylerovi,“ prohlásil Jake. „A uvidíme, co na to řeknou.“

11.28 — V práci sem dostal e-mail od Veevy, ve kterým odmítla všecky moje návrhy na logo TSP. Prohlásila, že sou „ohromně nápadité a hýří fantazií“, ona že ale upřednostňuje něco „maličko solidnějšího“. Vyložil sem si to jako synonymum pro nudný. Taky mi poslala seznam věcí, který chce mít na tý svý (nudný) webovce. Vyprd sem se na to, a namísto toho se rozhod rootovat toho Androida, což mi zabralo pouhých deset minut. Rozhodně bych nechtěl vypadat jako appláckej odpadlík, ale ten telefon se mi začíná docela zamlouvat. Můžu se jenom modlit, abych nakonec ještě nezahořel láskou ke svýmu kancelářskýmu písíčku.

13.27 — Strejda Jake se tady znova ukázal ve čtvrt na jednu. Prohlásil, že pokud jde o něho, je scénář hotovej. „Nacucanej fórama jak velký tlustý klíště.“ Veeva přitancovala o deset minut později, upozornila ale Jakea, že je „na hrozně krátkým vodítku“. Než odešli, stihla mi ještě říct, jak děsně moc se jí líbí to jméno pro sitkom, co sem navrhl.

„Žonglér s dvojí tváří, Scotty! To je báječné! Jsi tak kreativní!“

Po jejich odchodu sem brnknul Nateovi a zeptal se ho, jestli myslí, že naše šéfka spí s Jakem.

„Je papež katolík?“ zazíval.

„Aha, tak ty myslíš, že si to spolu rozdávaj?“

„Scotte, dělaj to spolu při každý příležitosti už dlouhý leta. Jenom bych si přál, aby mi tu nenechávali plnej diář schůzek. Nejsem žádnej žonglér.“

„Myslíš žongléra s dvojí tváří?“

„Slyšel jsem, žes přišel s tím názvem. Není to špatný. Můžeš to prubnout a zažádat o prémii, jestli ho použijou.“

„A o kolik bych si tak asi měl říct?“

„Začal bych tak na deseti tácech. Ale neříkej, že máš ten nápad ode mě.“

„Jasně. Tak jo. Díky.“

Páni! Deset tisíc dolarů za dvě sekundy mozkový činnosti nad miskou cheerios. Možná má Veeva recht. Třeba sem v podstatě génius.

16.45 — Právě se mi telefonicky ozval Nate se žhavejma novinkama. Seriál se bude menovat Nick Twisp — Žonglér s dvojí tváří. Castingy na pilotní díl začínaj příští tejden.

„Dneska večer faxuju oznámení do všech tematicky zaměřenejch plátků. To znamená Variety, Hollywood Reporter a tak dál.“

„Jo, já vím, který to sou, Nate. Čtu je už celý roky.“ (Technicky je to pravda, protože se dycky válely všude po baráku, a mám takovej pocit, že sem Variety jednou prolistoval, když sem se nudil na hajzlíku. Přišlo mi maličko zajímavější než máminy zubařský časáky.)

21.28 — Právě sem se vrátil z večeře na oslavu, která se konala v jedný paluši ve Venice s názvem Království karavanů. Tři páry (Tyler–Ambrosia, Jake–Veeva, fotřík–máma) plus jedno dítě. Docela zábavný místo — velký skladiště plný předělaných starých obytných přívěsů, každej s jedním boxem vepředu a jedním vzadu. Míň důležitý hosti seděj u stolů pod markýzama karavanů, který lemujou šňůry barevnejch žároviček. Všichni pinglové sou svalouši navlečený jako nuzáckej póvl v potrhanejch trikách. My měli samostatnou kóji extra deluxe pro VIP hosty v nablýskaným Airstreamu Bambi. Každou zhruba půl hodinu spustěj pinglové děsnej jekot, vytasej vystřelováky a předstíraj bitku za zvuků reprodukovaný rockový hudby z padesátejch let. Jako rodilej Vegasan jsem zvyklej na tematický restaurace, ale tahle byla fakt hustá. I jídlo tam měli slušný.

Konverzace u stolu byla děsně nudná (pracovní kydy o castingu, zaměstnancích, rozpočtu apod.), takže jsem si šel dřepnout za Marcusem k jeho stolu. Vyložil sem mu svoji teorii o Tylerovi a zeptal se ho, jestli ho nenapadá nějakej baseballovej nebo fotbalovej hráč tak tři desítky let zpátky, kterýho mu Tyler připomíná.

„Nevím, mně připadnete vy bílí všicky stejný.“

„Ale no tak, Marcusi, myslím to vážně.“

„Tak jo, sakra, nemám tucha. A proč se do toho vůbec sereš?“

„No, třeba by to pomohlo Tylerovi zjistit, co je zač.“

„Tyler je ohromně úspěšnej, bohatej chlap s milostným životem, pro kterej by devětadevadesát procent borců na týhle planetě bylo vochotnejch vraždit.“

„To se musí nechat. Ale nemyslím, že by byl šťastnej.“

„A když najdeš toho obstarožního sportsmana a dárce spermatu, tak se na tom jako něco zlepší?“

„Možná jo.“

„Ty víš, kdo je tvůj táta, Scotte. Přináší ti to nějakej pocit uspokojení?“

„No, aspoň mám v tomhle bodě jasno. No tak, Marcusi, ty přece znáš všecky ty bejvalý hráče. Určitě ti Tyler některýho z nich připomíná.“

Na chvíli sme se odmlčeli, protože začala další bitka. Zeptal sem se pak Marcuse, jestli ho tenhle simulovanej boj na nože nějak znervózňuje.

„Zdaleka ne tolik, jako když strkáš ten svůj zvědavej frňák, kam nemáš.“

Jedním z velkejch kladů, když si vyrazíte na večeři s Tylerem, je, že nikdy nevznikaj hádky kvůli placení. Žádnej restauratér by se jaktěživo nedopustil takový vulgárnosti, jako že by na jeho stůl položil účet. Uhrazení útraty vždycky proběhne diskrétně stranou a dýško je pokaždý mimořádně štědrý. Proto taky Tyler požívá Nejlepší služby na světě. Pojem ponížená podlízavost ani zdaleka nevystihuje tu bezbřehou servilnost všech okolo.

ČTVRTEK, 24. ČERVNA

Můj už čtvrtej den hokny v řadě! Jak se lidi vůbec dokážou vyrovnat s tímhle monstrózním sešněrováním svejch životů? Jsem zralej na minimálně šestitýdenní dovolenou. Nepomáhá ani to, že po tý krátký zmínce v dnešních novinách nepřestávaj dlouho zahálející telefon prozvoňovat nažhavený agenti a hladoví herci. Odkazuju je všecky na Veevinu castingovou agenturu.

Strejda Jake si to napochodoval dovnitř v 11.58 s dost nepříjemnou novinkou. Zejtra vodjíždí.

„Ale proč?“ nechápal sem.

„Moje práce tady skončila, Scotte.“

„Jedeš zpátky do Amsterdamu?“

„Né, do Brna. Tenhle víkend pořádáme dva koncerty v Český republice.“

„A nechceš zůstat a pomáhat tátovi s těma jeho žalostnejma scénářema?“

„Nemůžu. Kdybych zůstal dýl, zapomněl bych texty. A Cole Porter není nic pro lepmply.“

„Nebude ti chybět Veeva?“

„Ne víc než obvykle.“

Další zazvonění telefonu. Zvedl sem to.

„Ahoj, Scotte, tady Veeva. Řekni Jakeovi, že mě odvolali na plac. Jeden herec odmítá vylízt ze svýho karavanu. Takže musím zrušit oběd.“

„Je zrovna tady. Chceš s ním mluvit?“

„Nemám čas. Promiň. Musím jít. Ahoj.“

Právě sem mu předával čerstvě získanou informaci, když do kanclu někdo vstoupil. Oba sme se obrátili a strejda Jake se najednou zaksichtil jako člověk, kterýmu právě vrazili dýku do srdce. U dveří stálo božský zjevení oblečený v nebeský modři. Vypadala stejně překvapeně jako strejda.

„Ahoj, Jakeu,“ řekla.

„Ahoj, Umo,“ odpověděl.

13.12 — Jake a Uma, svedení dohromady osudem (a Veevinýma machinacema?), podnikli jedinej logickej krok. Šli spolu na oběd. Ne, mě nepozvali. Otázka zní, proč by Veeva, která strávila posledních pár dní tím, že si to aktivně (jak alespoň předpokládám) rozdávala se strejdou, spřádala intriky, aby ho dala do kupy s dávno ztracenou láskou?

15. 27 — Přesně tuhle otázku sem taky položil svý šéfce (teda bez tý zmínky vo píchání), když se tady před hodinou ukázala.

„Uma patří mezi moje nejstarší kamarádky. Na Princetownu jsme spolu bydlely na jednom pokoji. Jake ti to neřekl?“

„Nikdy se vo tom nezmínil.“

„Uma se mimo jiné specializuje na mnohočetné osobnosti. Napadlo mě, že bychom měli mít pro naše scénáře odborného konzultanta. Je to sice komedie, ale stejně bychom měli usilovat o jistou míru psychologické věrohodnosti. Takže Uma byla logická volba.“

„A její setkání s Jakem?“

„Aha, tohle. No, vy Twispové máte tendenci se vždycky v nedotažených záležitostech donekonečna patlat. Občas potřebujete trochu popostrčit.“

„A co strejda Tyler? Ten taky potřebuje popostrčit?“

„Čistě mezi námi, Scotte, tvůj strejda potřebuje fakt pořádně nakopat do toho svýho nádhernýho zadku. Doufám, že si dokážeš tuhle důvěrnou informaci nechat čistě pro sebe.“

„Rozhodně.“

„Cítím, že ti můžu věřit, Scotte. Vy Twispové jste ohromně empatičtí. Je to jedna z mnoha vašich roztomilých předností.“

„Takže ty strejdu Jakea nemiluješ?“

„Ale ovšem že ho miluji. Jen do něj nejsem zamilovaná. Ani on do mě, dacan.“

Veeva si z mejch návrhů na logo vybrala ten nejnudnější. Taky podrobila drsný kritice můj pokus o webovku TSP. Měla nějaký námitky, že přej žlutej tisk na oranžovým pozadí není nejlepší kombinace pro dosažení maximální čitelnosti. Upozornil sem ji, že když na ten text čučí člověk dost dlouho, začnou slova vyskakovat a pulzovat. Tenhle efekt si ovšem očividně necenila tak vysoko jako já. Tihle dospělí sou tak k uzoufání nudný (až na svý sexuální životy).

PÁTEK, 25. ČERVNA

Pozoruhodnej vývoj. Strejda Jake včera dorazil až pozdě v noci. Jeho letadlo do Vídně odlítalo dneska ráno přesně v 6.45. O půl osmý ale pořád ještě chrupčil ve svým pokoji. Zůstal bych, abych s ním hodil řeč, máma mě ale odvlekla do práce. Osobně sem přesvědčenej, že by lidi neměli makat víc jak dva dny v tahu, načež by měl následovat přinejmenším pětidenní víkend. O kolik by byl tendle svět lepší, kdybych to měl pod palcem já!

Finance na drobný výdaje už klesly na vosumasedmdesát doláčů a v šuplíku není jediná platná stvrzenka. Vyrazí mě, jestli na to přijdou? Pracoval sem dost dlouho, abych měl nárok pobírat podporu v nezaměstnanosti? A kde je moje desetitisícová prémie? Tyhle myšlenky — a neustálý vyzvánění telefonu — mě zaměstnávaly po celý dopoledne.

12.03 — Právě sem dostal po drátě sprduňk vod Natea (se kterým sem se osobně ještě pořád nepotkal). Povídal, že sem dneska ráno volal programovej šéf stanice CBS a já ho prej vodpálkoval. Ve skutečnosti volala jeho sekretářka a řekla mi, abych vydržel na telefonu. Chvíli sem na toho blba čekal a pak zavěsil.

„Televizním hlavounům to nikdy položit nesmíš, Scotte.“

„Nikdy?“

„Ne. Budeš čekat na drátě, dokud se neproměníš ve vyschlou mrtvolu. To je rozkaz.“

„Aha. Tak jo, když to říkáš.“

Proč by se CBS zajímalo vo fotříkův debilní sitkom? Copak s ním strejda Jake proved takovej zázrak? A jestli je to teda tak úžasně vtipnej autor, tak proč se posledních deset let zahazuje jako baryton v pochybný hudební skupině? A to ani nemluvím vo všech těch nočních směnách strávenejch osvěžováním povadlý zeleniny v salátovým baru.

15.28 — Dneska odpoledne sem nakráčela dovopravdická filmová hvězda. Je to fotříkův starej kámoš Trent Preston, ze kterýho vyzařuje charisma jak z pětitisíciwattový žárovky. S tím svým perfektním opálením, jiskřivejma modrejma očima a úžasnou hlavou s vlasy prošedivělými na spáncích vypadal ještě oslnivěji a distingovaněji než na plátně. I když šlo o megasuperstar, kvůli který každej den vomdlívaj miliony ženskejch po celým světě, pamatoval si moje jméno.

„Ahoj, Scotte,“ řekl a napřáhl ke mně ruku. „Jsem Trent Preston. Pamatuješ si na mě?“

Pevně mi stiskl upatlanou pracku a energicky s ní potřásl.

„Samozřejmě, pane Prestone.“

Vyměnili sme si pár zdvořilostí a pak se mě zeptal, jestli je tu někde můj otec. Vysvětlil sem mu, že fotřík začne do kanclu pravidelně docházet až příští tejden.

„No, jenom jsem byl tady poblíž, tak mě napadlo, že bych zaskočil a pozdravil se s ním. Zaslechl jsem něco, že v novém seriálu tvého otce je role pro mladou dívku.“

„Myslím, že jo, i když sem ten scénář ještě nečet.“

Akorát sem vymyslel zápletku a název. Proč by mi někdo ukazoval text, že jo?

„Moje dcera chce z jakéhosi důvodu zkusit štěstí jako herečka. Už ses s ní potkal?“

„Uf, možná jednou, když jí bylo pět nebo tak nějak.“

Vybavila se mi jistá vágní vzpomínka na někoho obtloustlýho a protivnýho, kdo se mi furt snažil srát do mejch hraček.

„Takže mě napadlo, že zjistím, jestli bych jí nemohl dohodnout konkurz.“

Další hollywoodskej nepotismus v akci. Řek sem mu, že se na ni tatík určitě mrkne, i když budou nejspíš upřednostňovat „opravdové herce“.

„Pochopitelně,“ usmál se. „Rozumím.“

16.57 — Vytrvalý pokukování po hodinách začalo konečně nýst ovoce. Právě spustil finální odpočet. Tik tak, tik tak… a máme tu víkend! Padám vodsaď!!

20.12 — Doufal sem, že si promluvím se strejdou Jakem o včerejším traumatickým vobědě, on ale ráno vyklouz z baráku a od tý doby po něm není ani vidu ani slechu. Věci má furt ve svým pokoji, takže z města neodjel.

Fotřík právě dotelefonoval s Trentem. Prestonovi (všichni tři) sem přijdou zejtra na večeři.

„No jasně, snaží se pro svoji tlustou dcerunku ulovit roli v Žonglérovi s dvojí tváří,“ poznamenal sem.

„Doufám, Scotty, že se k ní budeš chovat líp než posledně,“ poznamenala máma.

„Copak sem na ni snad nebyl milej?“

„To sotva. Pokud si pamatuju, rozplakal jsi ji.“

„Ježíš, mami, byl sem malej kluk. Snad aspoň uznáš, že sem vod tý doby trochu dospěl.“

„Trochu,“ odpověděla máma. „Ale moc ne.“

Další ohavný překvapení. Ukázalo se, že zaplaceno dostanu teprv až příští pátek. Krkounský zaměstnavatelé nutěj člověka makat, ale s výplatou jsou vždycky tejden pozadu. To je teda systém! Žádnej div, že se pracující masy bouří.

SOBOTA, 26. ČERVNA

1.32 — Ta záležitost s celonočním spánkem se děsně přeceňuje. Zrovna sem si stahoval androidovský aplikace do svýho skvělýho novýho mobilu, když sem uslyšel, že se Jake vrací. Vzal si pivo a odsunuli sme se do týkovejch lehátek v patiu. Nebyla moc velká kosa a v dálce probleskovaly světla pár malejch lodí v santamonickým zálivu.

„Takže, jak tak na to koukám, Jakeu, seš pořád tady.“

„Už je to tak.“

„A co Cole Porter?“

„Kdo?“

„No přece ten tvůj pěveckej kšeft? V Evropě, vzpomínáš?“

„Jo, no, začíná to tak vypadat, že by to s tím tátovým sitkomem mohlo nakonec fakticky vyjít. Předtím jsem měl jistý pochybnosti. Napadlo mě, že bych tady ještě chvíli zkysl a pomohl mu splichtit prvních pár epizod. Víš, zajistit tomu trochu konzistentní nadhled.“

„Jasně. A co tvůj oběd s Umou?“

„Ten byl fajn.“

Snažit se vydolovat ze strejdy podrobnosti bylo jako chytat pstruhy. Museli jste bejt trpěliví a netahat moc velkou silou.

„Je to fakt výstavní kus,“ poznamenal sem.

„Jo. Byl to pro mě šok, když jsem ji viděl. Veevě dělá dobře vyvádět lidem takovýhle fórky. Překvapuje mě, že tam nebyla, aby si to vychutnala na vlastní oči.“

„Kde ste byli na obědě?“

„V jednom italským podniku v Sherman Oaks, co má Uma ráda.“

„Takže ste tam seděli a kecali?“

„Jo, vykládala mi o svým životě a já jí zase o svým. Do kanceláře se musela vrátit až o půl čtvrtý, takže jsme toho stihli probrat dost hodně.“

„To věřím. Tak co, jak se jí vede?“

„Dobře. Daří se jí dobře. Její praxe ji baví. Pořád miluje L. A., i když je to tu tak přelidněný. Příležitostně si vyrazí někam na konferenci nebo za zábavou. Mají víkendovou chatu v Ojai.“

„Ona a její manžel?“

„Jo, ten onkolog. Jmenuje se Phil. Podle všeho je to skvělej chlap. On totiž denně zachraňuje životy.“

„Denně zachraňuje životy?“

„To je formulace, kterou použila Uma. Uvízlo mi to v hlavně. Denně zachraňuje životy.“

„Počítám, že pokud to člověk nedělá, tak mu nedovolej zůstat doktorem moc dlouho.“

„To máš recht. Podle všeho je ve svým oboru dost vyhlášenej. Pacoši se za ním táhnou ze široka daleka.“

„Je starší než Uma?“

„Nejspíš jo. Už byl předtím jednou ženatej. Má teď dvě děcka na vejšce.“

„Tak to musí bejt teda pořádná vykopávka!“

„Já nevím. Mohlo by mu být pod čtyřicet, pokud to rozjel brzo.“

„Spíš přes čtyřicet. Kolik je Umě?“

„Stejně jako mně: jednatřicet.“

„Uvidíš se s ní ještě?“

Jake vyzunk zbytek svýho piva a hlasitě říhnul.

„Je vdaná, Scotte.“

„Pro některý lidi to žádnou překážku neznamená.“

„Pro mě jo. Vzpomínáš na moji radu?“

„A to je co?“

„Ať se nezamilováváš, dokud jseš mladej.“

„No jasně, Jakeu. Měj vždycky ptáka v pohotovosti a srdce naložený v ledu.“

„Fajn. A když už se do toho pustíš, pokaždý použij ochranu.“

13.27 — Žádnou desetitisícovou prémii sem nevyfasoval, fotřík mě ale vzal do úžasnýho krámu s bicyklama v Santa Monice a řek mi, abych si vybral. Našel sem kolo se vším, co sem potřeboval, a rámem, kterej mi seděl. Prodávali ho za půlku toho, co fotřík vysolil za to černý monstrum. To Miguelovo kolo za pětadvacet babek mám zašitý jako zálohu pro případ, že mi tohle zas někdo čórne. Jo, odteďka už s sebou budu vláčet i ten těžkej zámek. Vždycky ho můžu použít namísto boxera k odrážení pouličních gaunerů.

Ranní spánek sem si fakt vychutnal, ale to pomyšlení, že pondělek se hrozivě rýsuje už za necelý dva dny, je děsivý. Jak se s tím, kruci, lidi vyrovnávaj?

Na zpáteční cestě z krámu s kolama mi fotřík řek, že ho překvapuje, „jak dobře si v práci vedu“. Přiznal se mi, že si myslel, že to vzdám po prvním dnu. Dost nešťastnej kompliment, protože tím těžší pro mě bude se z toho vykroutit. Usoudil sem, že moje averze vůči práci patří k syndromu „synů slavnejch otců“. Jsme přímo osudově předurčeni k neúspěchu. Je to zázrak, že ještě nejsem závislej na kokainu.

Všim sem si, že máma s fotříkem do hledání domu přílišnou energii nevkládají. Strejda Tyler říká, že tu můžem zůstat tak dlouho, jak chceme, a je to docela milý, jak se každej druhej den vyrojí úklidový šiky a vydrhnou to tady celý vod podlahy až po půdu. Při všem tom pulírování bych nemoh mít v ložnici bordel, ani kdybych se o to snažil. Prostěradla na mý obrovský posteli sou permanentně bez poskvrnky, což se může hodit, pokud se mi sem někdy podaří přitáhnout nějakou holku na noc. Jo, kéž by.

15.08 — Právě sem obdržel maximálně potěšitelný hlášení od Luciena o jeho neuspokojivým včerejším rande s Jamie. Prej získal dojem, že si s ním vyšla jenom proto, aby z něho mohla tahat informace o tom, co je se mnou.

Jeho přesná slova. „Přece si nerozedřu prdel do krve uklízením ňákejch blbejch garáží kvůli takovýhle slepici.“

Donchuán Scott znova udeřil.

22.12 — Čas na krátký hlášení o večeři s Trentem Prestonem. Hlavní zpráva dne: Azura Prestonová už není tlustá. Vlastně se, pokud jde o vzhled, dost vyvedla po tatíkovi. Je tak hezká, že sem okamžitě přeskočil do svýho nervózního a zaraženýho režimu. Povídala, že se zúčastnila svatby mejch rodičů in utero, takže mi z toho vychází, že teď je jí tak šestnáct. Její máma Violet, která bejvala slavná hadí žena (to si nedělám srandu), teď učí devadesátiletý starouše jógu.

Zatímco rodiče vedli ty svý otravný žvásty nad předobědovým koktejlem, Azura a já sme se převlíkli do plavek (každej v jiným pokoji, bohužel) a pak zamířili k bazénu. Na základě bezprostředního pozorování můžu poreferovat, že Azuřino tělo si nijak nezadá s obličejem. Sjela mě pohledem a zeptala se, jestli nemám poruchu příjmu potravy.

„Ne,“ odpověděl sem, „cpu se jak zjednanej, ale zasek sem se na devětapadesáti kilech.“

„Ty máš t-á-á-á-kový štěstí!“ protáhla.

Nad naším bazénem Azura jen ohrnula nos.

„Ahá, tak vy máte jenom tenhle úzkej,“ povzdechla si. „K čemu to vůbec je?“

„Řek bych, že na plavání. Strejda Tyler má ale obří bazén. Můžem jít tam.“

„Nebude mu to vadit?“

„Néé. Máme volnej přístup po celým areálu.“

A tak sme popadli ručníky a vyrazili pryč.

„Slyšela jsem, že tvému strýci chybí jedna noha,“ poznamenala Azura, když sme kráčeli přes Tylerův pěstěnej pozemek.

„Vlastně ne. Je v Dallasu.“

„Co tam je?“

„Jeho noha. Naložená ve formaldehydu v takový obrovský křišťálový nádobě. Loni ji dal Tyler do dražby, aby zafinancoval svoji sportovní nadaci pro chudinský čtvrtě. Vyšplhalo se to na sto vosum tisíc dolarů.“

„To je dost nechutné.“

„No, bylo to pro dobrej účel. A Tyler s Marcusem jim tu flašku i podepsali. Je z toho ohromně cennej a jedinečnej příspěvek do sportovní sbírky.“

„Kdo je to Marcus?“

„Ten hráč, co mu přerazil nohu.“

„Bože, tohle je naprosto úchylné.“

Zatímco sme plavali, jedna z bdělejch Tylerovejch hospodyní nám přinesla podnos s pitím a zákuskama. Vylezli sme z vody a Azura se uráčila pozřít jeden minipreclíček a trochu ledovýho čaje.

„Máš takové štěstí, že můžeš žít tady, Scotte. My trčíme v nudný Pasadeně.“

„Já myslel, že žijete ve Francii.“

„Už celou věčnost ne.“

„Kdes vůbec přišla ke jménu Azura?“

„Teda, nevím, jestli sis všiml, ale mám dost výrazně modrý oči.“

Prej jestli sem si všim!

„Táta tehdy vzal slovo azure, to znamená modrá, a přidal na konec písmeno a. U mamky to taky prošlo, i když jí to podezřele připomínalo jméno tátovy první ženy, Apurva.“

„Tvůj táta byl ženatej už předtím?“

„Ano, s jednou děsně krásnou Indkou, když byli oba ještě na střední škole. Slyšela jsem, že v celém tom jejich manželství má prsty tvůj otec.“

„Vážně? Ale proč?“

„Nemám tušení. Táta ohledně tohohle tématu mlčí jako zařezaný a z mámy se mi podařilo vypáčit jen fakt minimum podrobností. Podle všeho mám někde nevlastního staršího bráchu, ale nikdy jsem se s ním nesetkala.“

„Já mám dvě starší nevlastní sestry, dvojčata.“

„Já vím. Podle všeho máme oba za rodiče předčasně vyspělé promiskuitní puberťáky. A to ani nezmiňuju laxní přístup k antikoncepci. Tím dávají svým potomkům dost špatný příklad. Máš nějakou holku, Scotte?“

„Pár by jich bylo,“ zalhal sem. „Musel sem je ale nechat v Nevadě. Jak seš na tom ty?“

„Momentálně váhám mezi dvěma krasavcema. Kluci mého věku jsou tak hrozně nezralí. Velká škoda, že jsi tak mladý a vyhublý. Podle těch historek, co jsem slyšela o twispovském klanu, jsem vždycky měla dojem, že se jednoho dne do některého zamiluju.“

„Sem jenom o pár měsíců mladší než ty, Azuro.“

„Říkej mi Lucky. Tak mě oslovujou kamarádi.“

„A jaks přišla k tomuhle ménu?“

„Když mi bylo asi tak dvanáct, dostala jsem se do těžce spratkovské fáze. Táta byl věčně pryč na natáčení a já doháněla mámu k šílenství. A tak mě poslali do jedný snobský dívčí školy v Curychu, aby mě tam hodili do klidu.“

„To jako do Curychu ve Švýcarsku?“

„Přesně tak. Vidím, že v zeměpise se vyznáš. No a když se tam holky dozvěděly, kdo je můj otec, přirozeně mi začaly říkat Lucky, Štístko.“

„A polepšila ses? Přestala ses chovat jako spratek?“

„No, zažila jsem pár slabších chvilek, ale to snad míváme všichni.“

Ukázalo se, že Lucky se chystá do stejný nóbl soukromý školy, kam se mě snažila vecpat Veeva. Takže kde se můžu zapsat?

Moje nervozita a zaraženost vzaly brzo za své. S Lucky sme žvanili přes celou večeři, ke který bylo výjimečně i maso. Při moučníku nastal trapnej moment, když se fotřík jen tak mimochodem zeptal Trenta, jestli v poslední době neviděl Sheeni Saundersovou.

„Jo, minulý týden jsem s ní zašel na oběd.“

„Aha,“ poznamenal fotřík, „nevěděl jsem, že jsi byl ve Francii.“

„To ne,“ odpověděl. „Obědvali jsme ve Westwoodu. Její nejmladší dělá postgraduál na Jihokalifornské univerzitě. A Sheeni má roční smlouvu s katedrou francouzštiny na Kalifornské. Tys to nevěděl?“

Pro fotříka to byla novinka a pro mámu evidentně taky.

Trent dodal, že francouzská vláda nedávno ocenila Sheeni medailí za mimořádné akademické úspěchy.

„Rozdávají ještě víc cen než americký zábavní průmysl,“ zažertovala Violet.

Máma se ale nesmála.

„Táta už vyhrál všecky možné ceny,“ poznamenala Lucky. „Na polici má ale ještě pořád prázdné místo, kam by měl přijít jeho Oscar.“

„Získal jsem stejně cen Akademie jako Cary Grant, Fred Astaire, Orson Welles, James Dean a Richard Burton dohromady,“ odvětil Trent.

Což, pokud ovládáte matiku, dává dohromady velkou tlustou nulu.

Právě když Prestonovi odcházeli (zbytečně brzo), vrátil se ze svejch záhadnejch pochůzek strejda Jake.

Později zaskočil do mýho pokoje.

„Ta Trentova holka je docela kočka,“ poznamenal.

„Jo, nevypadá nejhůř.“

„Bude dělat konkurz na ten náš sitkom.“

„Fajn. Mohla by bejt v tý roli dobrá.“

„Takže to není pravda, že ses do ní zabouchl? Podle tvojí mámy to vypadalo, že jste si padli do oka.“

„Kdo, já? V žádným případě. Chovám svý srdce hluboko zahrabaný v ledu.“

„Správně. To rád slyším. Když se zamiluješ v patnácti, nemůže z toho vzejít absolutně nic dobrýho. Vzpomeň si, jak se to vyvrbilo s Romeem a Julií.“

„Oživ mi paměť.“

„Oba skončili pod drnem.“

V nejmenším by mi nevadilo zemřít společně s Azurou. Pochopitelně pokud by nás uložili navěky do společnýho hrobu.

23.52 — Právě sem dostal textovku od Lucky. Prej se jí „moc líbilo, jak jsme si spolu popovídali“ a doufá, že mě „zase brzy uvidí“.

Jo!

NEDĚLE, 27. ČERVNA

Znova sme si zvopákli ten brunch s Tylerem na jeho prosluněný terase. Tentokrát mě vyvlekli z betle dávno před mojí přirozenou vstávací hodinou. Máma má pocit, že bysme měli Tylerovi projevovat naši vděčnost tím, že se promptně objevíme pokaždý, kdykoli kejvne.

Když jsme tam šli, byl ve vzduchu zřetelně patrnej manželskej chlad. Jelikož jistá dáma středního věku z Francie dostala džob na Kalifornský univerzitě, má fotřík tichou domácnost. V čem přesně se dopustil chyby?

Podobný kolize zajišťujou, že rozvodovej právník vždycky zůstane lukrativní profesí. Ani strejda Jake nevypadal v moc dobrý náladě. Všichni sme si ale nasadili na ksicht úsměvy, když nám Tyler představil nejnovější úlovek do sbírky: černošskou sportovní novinářku jménem Yvonne. Byla to temperamentní holka, která celou dobu udržovala konverzaci v chodu. Kromě toho, že byly krásný, mohly se všecky ty Tylerovy roštěnky pochlubit fakt výraznou osobností. No jasně, těsná blízkost majitele miliard dolarů nejspíš fungovala jako stimulant.

Tentokrát se v bufetu našly i cheerios. Ovšem pochopitelně žádná krabice. Nasypali tu cereální ubohost do košíku vystlanýho plátýnkem a vrazili do toho stříbrnou naběračku. Tylerova šéfkuchařka se fakticky vyžívá v tom, aby měla všecko načančaný. Naplnil sem si talíř, popadl dalšího prapodivnýho Rakeťáka (mango-švestkový) a naházel do sebe snídani, nad kterou by Azura nejspíš omdlela děsem. Zatímco sem se ládoval, přemýšlel sem, co asi právě v tudle chvíli v tý daleký Pasadeně dělá. Evidentně tady zafungovalo nějaký záhadný kouzlo. K žádný holce doma v Nevadě sem nikdy nic takovýho necítil.

Máma vypadala při zpáteční cestě o trochu míň ledově, tak sem se jí zeptal, jestli bych k nám moh Azuru dneska odpoledne pozvat.

„A co že tě to vůbec napadlo?“ zeptala se. Reagovala, jako kdybych právě navrhl společnej útěk s následným sňatkem v Tijuaně.

„No, když už nic jinýho, je to jediná osoba pod třicet, co v tomdle státě znám.“

Vydoloval sem z ní zdráhavý „tak jo“, ale divže sem se před ní nemusel plazit. Naštěstí sem na to zvyklej.

Strejda Jake strávil zbytek dopoledne u našeho bazénu, kde vybrnkával nějakou melodii na svý kytaře. Řek mi, že píše píseň s názvem Ten, co denně zachraňuje životy. Možná je to pozitivní znamení, že se s tím svým problémem jménem Uma začíná pomalu vyrovnávat, ale osobně o tom dost pochybuju.

19.12 — Moh bych zírat do Azuřinejch úchvatně modrejch očí celý věky. Naštěstí se mi dnes podařilo tuhle potřebu zčásti ukojit. Protože je jí báječnejch šestnáct, vlastní řidičák a může volně používat záložní rodinnej prius. Přifičela si to hned po obědě a za chvíli už její krásný tělo v bikinách zdobilo Tylerův bazén. Zatímco sme se povalovali na sluníčku, natáhla ke mně ruku a štípla mě do boku.

„Teda fakt, Scotte, ty musíš mít index tělesnýho tuku na úrovni obětí hladomoru. Je to zázrak, žes ještě neklesl jako šutr na dno bazénu.“

„To mi připomíná, bude ti vadit, když ti nebudu říkat Lucky?“

„Ne, ale co je na tom jméně špatného?“

„Kdysi sem měl křečka ménem Lucky, kterýho potkal dost nešťastnej konec.“

„Tos ho jako správný malý sadista uvařil v mikrovlnce?“

„Ne. Vyrobil sem mu vor. Hráli sme si v bazénu na Noemovu archu.“

„Á, už se začínám dostávat do obrazu. Takže tys měl ve Vegas taky bazén?“

„Jasně. Nemá ho snad každej?“

„Já teda ne! A to trčím v tom pasadenským vedru a smogu.“

„To je tvůj tatík takovej skrblík?“

„Vůbec ne. Když jsme se sem ale stěhovali, prohlásil, že všecky filmové hvězdy žijou v Beverly Hills a že je to až moc velké klišé. A tak moji rodiče koupili takový starý bungalov Greene a Greene v Pasadeně.“

„To jako že má trávník zevnitř i zvenčí?“

„To víš že ne. Vyprojektovali ho v roce 1905 Charles a Henry Greenovi, známí umělci a architekti. Je to takový malý historický poklad, kde se bojíme čehokoli dotknout. Mám tam šatník, kam se vejdou dvě sukně a jedna halenka. Kuchyň je jen krůček od středověku. Máme tam obrovský pozemek, ale táta říká, že postavit na něm bazén by znamenalo totální znesvěcení Chuckovy a Hankovy architektonický vize. Hrozně jsem se ohledně téhle záležitosti naotravovala, ale ničeho jsem tím nedosáhla.“

„Tak co kdybys šla bydlet k nám? Máme tady haldy místa.“

„Abys pak mohl v noci proklouznout do mé ložnice?“

„Možná. Pokud bys mě pustila.“

„Jseš docela milej, Scotte. Pochopitelně, chlapci tvého věku nejsou nic než kupa svalů podpírajících penis. Nebo, ve tvém případě, kupa kostí.“

„A co holky tvýho věku?“

„To je daleko, daleko, daleko komplikovanější. Takže jak mi budeš říkat místo Lucky?“

Musel sem tím trochu potejrat mozek.

„Aza?“

„No promiň, to teda ne.“

„Zura?“

„V žádným případě.“

„Spratek?“

„Tak v něčem takovém tě teda podporovat nebudu.“

„Presto?“

„Jak kdybys volal na pingla.“

„Zee?“

„To by možná šlo.“

Takže Zee. Teď už aspoň nemusím lhát, až zas budu strejdovi Jakeovi vykládat, že nejsem zamilovanej do nikoho jménem Azura.

Později odpoledne se u bazénu objevil Marcus a já ho představil svý vyvolený. Pár minut sme jen tak žvanili, pak na mě tak ňák podivně zamrkal a odcoural se pryč. Pro potenciálně bezcharakterního svůdce žen je trochu znepokojivý vědomí, že Marcus může sledovat každej můj pohyb přes ty stovky bezpečnostních kamer, co sou rozmístěný po celým areálu. Co já vím, možná ten pomrkávající špicl může i odposlouchávat, vo čem se bavíme.

Nabídl sem Zee, aby zůstala na večeři, ale prohlásila, že se chystá někam vyrazit s kámošema z Pasadeny. Musím zjistit, jestli sou tyhle její „kámoši“ mužskýho pohlaví. Znám ji sotva čtyřiadvacet hodin, a už mě stravuje žárlivost. Pomalu začínám chápat, jak se asi cítí strejda Jake, když ví, že jeho vlastní Pravá láska se noc co noc válí v posteli s cizím chlapem. To musí bejt ďábelský utrpení.

PONDĚLÍ, 28. ČERVNA

Přes celou snídani probírali fotřík se strejdou Jakem náměty na následující epizody. Potřebujou jich mít minimálně deset, aby je pak mohli ukázat vedení stanice. Fotřík chce vyprávět souvislej příběh, tak aby každej díl seriálu popostrčil hlavní dějovou zápletku. To je těžší než psát jenom samostatný epizody, který se daj sledovat v libovolným pořadí. Připadá mi to dost skličující, když vezmu v úvahu, kolik práce jim dalo napsat tu první. Nechápu, v čem je celá tahle mozkožroutská dřina lepší než předvýst každej večer dvě žonglérský vystoupení v kasinu Normandie. Nebo zpívat nadšenejm staříkům s Kenyho rozjuchanou skupinou.

Dneska sem se na poslední chvíli vyvlík z hokny. Zavolal strejda Tyler a pozval mě, abych s ním vyrazil do tréninkovýho tábora Rudejch obrů v Oxnardu. Jeli sme stylově v jeho zlatým mercedesu. Seděl sem vepředu s Marcusem (kterej řídil) a Tyler dřepěl vzadu se svým osobním asistentem Bergenem, což je mimořádně výkonnej, nicméně nepříliš přátelskej Němčour. Mám takovej pocit, že nás považuje za bandu příživnických příbuzných, který akorát vysávaj jeho zaměstnavatele. Marcus ho nenávidí a říká mu „Herr Zelí“, i když je zrovna v doslechu. Tyler mluvil celou cestu do svýho mobilu, což bude zřejmě hlavní aktivita požadovaná vod milionářů krom randění s fantastickejma babama.

Když Tyler nased do auta, sundal si protézu a pahýl nohy zastrčil do přenosný masážní mašiny. Vypadalo to dost odporně, ale předstíral sem, že to neregistruju. Vždycky sem slýchal, že je Malibu nádherný, ale když skrz něj jedete, většinu cesty ani nevidíte na oceán přes neprostupnou zeď baráků. Velká škoda, že Trent Preston nekoupil některej z těchhle. Zee by bydlela přímo na pláži, vlastnila moderní šatníky a měla ke mně daleko blíž. Poslal sem jí v tom smyslu textovku a dostal tříslovnou odpověď. „Tos teda trefil.“

Pokud ste skalní sportsmen, tak vám tréninkovej tábor Rudejch obrů nejspíš přijde jako ráj na zemi. Zbytečný podotýkat, že Marcus to místo přímo zbožňuje. Spousta vobrovitejch chlapů tam pobíhá, až z nich tečou kýble potu, a miliony trenérů a koučů hvízdaj na píšťalky a říkaj jim, jak mají co dělat. Marcus mě představil dvěma jejich největším hvězdám, vo kterejch sem tuším něco málo zaslech. Vyptávali se mě, jestli už mě zlanařila Jihokalifornská univerzita, a začali mi přezdívat „budoucí opora týmu“, jako bych byl předurčenej stát se prvotřídním zadákem, i když mám rozměry mravence.

Později sme zašli do obrovsky předimenzovaný budovy ve tvaru stanu, kde měli všelijaký posilovací stroje a vířivky. Zeptal sem se jednoho staršího chlápka jménem Smitty, kterej tam dělá něco jako kondičního trenéra, co bych měl dělat, abych přibral na váze. Sjel mě skeptickým pohledem.

„To nevím, chlapče. Kluci tvýho věku, to jsou samý hormony a metabolismus. Kalorie by se do vás daly přihazovat lopatou, ale pochybuju, že by se toho v těle moc udrželo. Kolik váží tvůj táta?“

„Možná pětašedesát, když je nacucanej vodou.“

„Jo, to mě nepřekvapuje. Musíš se s tím smířit, hochu. Zkrátka nejseš na fotbal stavěnej.“

„Takže nemůžu dělat vůbec nic?“

„Hm, no, možná by ses moh víc nacpávat steakama a přestat si honit ptáka.“

To se snadno řekne. Nemá matku, která je prakticky vegetariánka, ani novou holku, která by mu bez přestání stimulovala libido.

Poobědvali sme spolu s týmem v jídelně, která vypadá jako fakt špicovej bufál, akorát že tam nemusíte platit. Měl sem dva velikánský kusy prvotřídního žebra, ale poměrně dost hráčů jedlo spíš jako Zee: akorát voďobávali salát. Byli na dietě, aby se zbavili nadbytečnejch kil. Marcus, na kterýho se žádný podobný omezení nevztahovaly, se cpal se stejným gustem jako já. Některý hráči se bavili tím, že si z Marcuse utahovali. Tvářili se, jak kdyby patřil k týmu, akorát se šprajcnul, protože mu nechtěli přiklepnout větší prachy. Prosili ho, aby si promluvil se svým agentem a nebyl tak nenažranej. Marcus se usmíval a ujišťoval je, že si navlíkne chrániče, jen co mu Tyler předloží „seriózní“ smlouvu.

Na zpáteční cestě mi Marcus vysvětlil, že tímhle popichováním se hráči snaží uvolnit ten děsnej tlak, kterýmu sou vystavený.

„Člověče, kolikrát já sem se před zápasem poblil. To si ani neumíš představit, jaký to je, Scotte. Ten tlak tě přímo drtí. Je to daleko větší zápřah na psychiku, než si lidi myslí. Považujou nás jenom za kusy hovězího, co pobíhají sem tam po hřišti. Musíš bejt napůl šílenej, abys uspěl na týhle herní úrovni. Proto dochází k takový spoustě zranění. To ten tlak na výkon. Abys předved skvělou hru.“

„Chybí ti to?“ zeptal sem se.

„Jo, občas mi chybí ta euforie, do který se dostaneš, když vyhráváš. Když ti všecko vychází a ty se přeneseš do úplně jiný dimenze. Nechybí mi ale ta bolest a tlak. Nebo hraní v Green Bay uprostřed nějaký zasraný ledový bouře. Takže tys prej zabodoval u holky Trenta Prestona. Fakt slušný.“

„No, ještě sem u ní nezabodoval. Jenom sem se s ní v sobotu sešel.“

„Jakej máš herní plán?“

„Zatím to hraju spíš vod boku.“

„Boky sou taky důležitý, ale najdou se i daleko zábavnější části těla.“

A zas to Marcusovo potměšilý mrknutí.

21.27 — Právě sem mluvil se Zee celejch devadesát dva minut, čímž sem hladce překonal svůj dosavadní rekord v délce telefonování o víc jak hodinu. Použil sem Tylerovu pevnou linku ve svým pokoji, abych nezatěžoval baterii svýho mobilu. Oznámila mi, že konkurz má domluvenej na středu a že začíná bejt pořádně nervózní. Řek sem jí, ať se hodí do klidu, protože v žádným případě nenajdou nikoho lepšího.

„Nemám za sebou jedinou hereckou zkušenost, Scotte. Ani v reklamě.“

„No, to přece neměla spousta známejch hereček, když jim bylo tolik co tobě.“

Zee prej snad nezná nikoho, kdo ještě nečet scénář pilotního dílu. (S díky nasrat, drahej tatíčku.) Stálej ansámbl by měl zahrnovat fotříka, jeho manželku, pubertální dceru a syna a ještě agenta a současně mladšího bratra hlavního hrdiny. Podle Zee je poznat, že se scénářem pomáhal Jake, protože ten agent má všecky nejlepší repliky. Zeptala se mě, jestli se hodlám ucházet o roli toho synátora.

„Já ne. Nejsem žádnej herec. A navíc, fotřík by mi to stejně nikdy nedal. Řek by, že v tý roli nepůsobím věrohodně.“

„To přece nemůžeš vědět, Scotty. Proč to nezkusíš? Co můžeš ztratit?“

„Tak v tomhle s tebou zásadně nesouhlasím, Zee. Pokud ten sitkom pude dolů kanálem, nakonec by to všecko byla jenom moje vina. Mně ke štěstí stačí dělat vám poskoka.“

„To nezní moc ctižádostivě.“

„Jsem potomek slavnýho otce, Zee. Když přijde na ňáký snažení, tak se zrovna nestrhnem.“

„U mě platí to samé, Scotty. Taky jsem potomek slavnýho otce. Děsí mě, že v životě úplně selžu.“

„To se tobě nikdy stát nemůže.“

„No, já myslím, že tobě taky ne.“

Fakticky nechápu, jak to přišlo, že sem tak posedlej osobou, kterou znám teprv tři dny. Jediný možný vysvětlení je, že sme se do sebe zamilovali, ještě když sme byli prcci, a já si to teď jenom vybavuju. Možná tohle tehdy malou Azuru rozbrečelo: že nás čeká krutý vzájemný odloučení na víc jak deset let.

ÚTERÝ, 29. ČERVNA

Když sem se u snídaně ocitl sám s fotříkem, zeptal sem se ho, proč Trent Preston vůbec nekomunikuje se svým synem.

„Nevím, v čem přesně je problém. Trent ho vídal tak často, jak to jen šlo, dokud byl Todd ještě kluk. Apurva se pak s manželem přestěhovala do Kanady — Toronto, pokud si vzpomínám — když byl Todd ještě na střední. Potom už nechtěl mít s Trentem nic společného. Nejspíš to je jeden z těch puberťáků, co nesnášejí svýho otce.“

Jo, tak tenhle syndrom znám velice důvěrně.

„Co dělá teď?“

„Nemám tušení. Ani si nejsem jistej, jestli to ví Trent. Hergot, tomu už teď musí být tak třicet. To se člověku ani nechce věřit.“

„Je to pravda, žes měl prsty v jejich svatbě?“

Fotřík mě vobdařil vražedným pohledem. „To rozhodně ne, Scotte. Podílel jsem se na tom jen okrajově. Chtěli utéct do Mississippi, aby se tam vzali, a já jim půjčil prachy na letenky.“

„Myslel sem, žes nebyl zrovna zazobanej.“

„To víš, trhnul jsem něco na těch hodinkách Bradavičnicích, co jsem vymyslel.“

„Lucien povídal, že se jedny právě prodaly přes eBay za víc jak devět set doláčů.“

„No, doufám, že to nebyla některá napodobenina. I když jsme na náš design měli copyright, ty pitomý kopie nás úplně pohřbily.“

„Jak se vlastně Trent rozešel s první manželkou?“

„No, přijel navštívit Sheeni do Paříže a potkal se s Violet. Bydlela ve stejným baráku.“

„A tys tam byl taky, že jo?“

Další fotříkův kyselej pohled. „Ano, krátce jsem tam žil.“

„A vy dva ste se taky vzali?“

„Ne legálně. Tudíž ne.“

„Takže moje nevlastní sestry sou nemanželský?“

„No, svým způsobem jsme byli svoji. Měli jsme papíry z Mississippi.“

„Takže ses rozved, než sis vzal mámu?“

„Lhal jsem tehdy o svým věku. Těžko to mohlo být legální. Teď už je to stará historie.“

Celý to znělo, jako když George W. Bush odpovídá na dotazy ohledně finanční krize. Poznal sem, že mi neříká úplně všechno. Že by se mi fotřík právě přiznal k bigamii?

Nastal čas si do něj trochu rejpnout: „Takže, tati, kdybych já chtěl zdrhnout a oženit se v Mississippi, taky bys mi pučil prachy?“

„To není moc pravděpodobné, Scotte. Pro případ, že sis toho nevšim, už nejsem mladej a pitomej.“

Že už není mladej, tak to sem pochopitelně zaregistroval. Vlastně se mi ani nechce věřit, že fotřík někdy vůbec byl mladej. Právě sem se ho chtěl dotázat, jestli má v plánu dát si spicha s Sheeni Saundersovou (svou další manželkou!), jenomže akorát v tu chvíli se objevila máma, aby mě vodvlekla na šichtu.

13.27 — Když sem dneska ráno dorazil do kanclu, v mojí židli se rozvalovala divná ženská, používala mý písíčko a mluvila do mýho telefonu. Zmeškal sem v práci jedinej den a hnedka sem postradatelnej. Přehnaně aktivní Nate najal dočasnou sekretářku, která tu má makat během produkce pilotního dílu. Jmenuje se Edwina, je stará asi jako fotřík, neskutečně prsatá a ta nejrychlejší písařka, jakou sem kdy viděl. Mluvíme tady vo rozmazaný čmouze prstů poletujících nad kouřící klávesnicí. Její specialitou je super rychlá korekce scénáře a sama připouští, že za poslední dekádu se dopustila asi jednoho nebo dvou překlepů.

Takže je ze mě znova jen a pouze poskok, což mi naprosto vyhovuje. Dneska dopoledne sem přines Edwině kávu a jablečnej koláč z kantýny a doručil čerstvě naklepanej scénář Veevě do kanceláře Terra Ductile. Zbytek času sem doháněl resty v psaní deníku a prováděl drobnej průzkum na kancelářským komplu. Povedlo se mi z fotříka vytáhnout, že svoje „nelegální manželství“ zpečetili v Yazoo City v Mississippi. Ukázalo se, že ta díra má záznamy vo svatbách umístěný na síti. Prohledal sem všecky seznamy zpřed jednatřiceti let, ale nenašel žádný Twispy, co by si tam řekli svý sladký ano. Velice podivné.

15.12 — Konečně sem se setkal s Natem. Podle hlasu v telefonu sem si ho představoval jako obtloustlýho bělocha v ohozu kancelářský krysy. Vyklubal se z něho hubenej Číňák v těch nejstylovějších losangeleských hadrech. Možná že je teplej, ale z toho podezírám v podstatě každýho dobře oblečenýho chlapa. Řek mi, abych zanes scénář Veevě, ale abych se tam nezdržel dýl jak pětačtyřicet vteřin. Na ty jeho instrukce sem se vyprd, protože sem na ni měl pár otázek. Její kancelář byla plná všelijakejch krámů, a vůbec ne luxusní, až na děsně vymakaný šéfovský křeslo, který dokonale obepínalo každou její konturu, jako by se v něm chystala vodstartovat na měsíc.

„Není mi jasnejch pár věcí, Veevo,“ řek sem, odstrčil stranou hromádku scénářů a uvelebil se do jedinýho křesla pro návštěvníky. „Vědělas, že je Sheeni Saundersová ve městě?“

„Samozřejmě že ano, Scotte. Je to moje oblíbená teta, víš.“

„Ale mýmu tátovi si to neřekla?“

„Ne. Dozvěděl se to?“

„Jo, vod Trenta Prestona.“

„Slyšela jsem, že ses spřátelil s tou jeho roztomilou dcerkou.“

„Jsme jenom kamarádi,“ zalhal sem. „Požádala tě Sheeni, abys to tátovi neříkala?“

„Vůbec ne. Jenom jsem si spočítala, že v tuhle chvíli už toho na něm leží až dost. Nejspíš bych ti to neměla říkat, ale je to jeho celoživotní láska.“

„Jo, máma málem vyletěla z kůže jen při pouhý zmínce jejího jména.“

„To jí těžko kdo může vyčítat.“

„Skoro to tak vypadalo, že se s ní tatík nikdy neobtěžoval rozvýst.“

„Jo, já vím. Akorát že tohodle tygra nechávají radši všichni spát.“

„Sheeninej manžel je tady s ní?“

„Ne. Nemluví o tom, ale podle Franka je už nějakou chvíli z kola ven.“

„Kdo je to Frank?“

„To je François, Sheenin zbožňovaný syn. Dostal jméno po svém otci, pochopitelně. Je teď na Jihokalifornské univerzitě a dělá si magistra v oboru managementu. Sladkých dvaadvacet a ženský mu padaj k nohám. Sama bych to na něj zkusila, akorát že je to můj přímý bratranec a jeho máma by mě zardousila.“

„Co se vlastně podělalo se Sheeniným manželstvím?“

„Ale, znáš přece Francouze s těma jejich milenkama. Sheeni není typ ženské, která by si to nechala líbit.“

Samý zajímavý odhalení. Napadla mě ale ještě jedna otázka. „Tatíkova druhá osobnost v tom scénáři se menuje François. Je to jenom shoda náhod?“

„Žádný shody náhod na tomhle světě neexistují, Scotty. Leda tak ve filmech.“

16.27 — Když právě nedatluje nebo nemluví do telefonu, vytáhne Edwina pokaždý svoje pletení. I v tomhle voboru by možná trhla světovej rekord v rychlosti. Nabídla se, že mi uštrykuje svetr, pokud koupím přízi. To by ji mělo zaměstnat na zhruba takovejch dvacet minut.

Edwina už pracovala jako dočasná výpomoc pro spoustu televizních produkčních společností, a teď mě zásobuje neutěšenejma statistikama. Jenom zhruba jeden pilotní scénář z deseti to dotáhne tak daleko, aby ho fakticky natočili. Z toho asi deset procent se nakonec dostane do éteru. A jenom hrstka těchhle sitkomů přežije dýl jak jednu dvě sezony. Spoustu jich zrušej po odvysílání pár epizod. Z čehož, když si to tak člověk zkalkuluje, vyplývá, že fotřík bude s vysokou pravděpodobností už brzo znova žonglovat v Normandii. Akorát že já teď, kvůli Zee, vůbec netoužím se z Kalifornie pakovat.

Jo, už je to tak.

Moje štěstí závisí na tom, aby se z fotříkova pořadu stal hit.

No není to naprosto úděsná představa?

21.05 — Právě sem měl krátkej telefonát se Zee. Nemohla mluvit moc dlouho, protože její otecko jí dává rychlokurz herectví. Doufám, že to pude líp, než když se mě fotřík snažil naučit žonglovat. Tomu říkám bezpečnej způsob, jak rozbrečet malý děcko.

Zee mi prej neodpovídala na mý textovky, protože mládež v L. A. už nepovažuje neustálý esemeskování za cool (šokující zpráva pro moje prstíky). Povídala, že některý její kamarádi se dokonce vrátili zpátky k e-mailům. Řek sem jí, ať vode mě žádnej nečeká, protože se nehodlám vracet do doby kamenný. Popřál sem jí hodně štěstí a řek, že se těším, až ji zejtra uvidím.

„Nebudeš přímo u toho konkurzu, že ne, Scotty?“

„Nevím. Ty mě tam nechceš?“

„Bože, rozhodně ne. Hrozně bys mě znervózňoval.“

„A to jako proč?“

„Já nevím. Prostě to tak je. Nechci tam zahlídnout jediný známý obličej. Musela jsem kvůli tomu bejt na rodiče děsně sprostá, aby jim to došlo.“

„Nedokážu si tě představit, jak seš na někoho sprostá.“

„Bože, ty žiješ ve vysněném světě. Ale oceňuju ten kompliment. Musím končit.“

„Měj se, Zee.“

„Ahoj, chlapečku.“

STŘEDA, 30. ČERVNA

Kanceláře TSP, svýho času zoufalá a neutěšená výspa vosamělýho puberťáka, dneska připomínaj velkej trh v Tijuaně. Krom jinýho se dovnitř vecpali fotřík, strejda Jake, Veeva, její rádoby sexy padesátiletá mutr, castingová agentka Sylvie, smečka jejích asistentů, chlápek, co vobsluhuje video, vedoucí výpravy Monty, jeho asistent a Redge, režisér s kozí bradkou. Je to takovej namistrovanej panák, že ani ne pět minut po svým příchodu nařídil ubohýmu poskokovi, aby zaskočil do kanclu jeho agenta v Beverly Hills a dotáh sem jeho smlouvu. To sem vodmít s poukazem na to, že postrádám auto, chybí mi řidičák a nemám nejmenšího tucha, jak se do Beverly Hills dostat.

Redge po mně vrhnul nevěřící pohled. „Připomeň mi, jak se jmenuješ, kluku?“

„Scott Twisp.“

„Aha, tím se to vysvětluje. Tak jo, sežeň mi namísto toho velký netučný latte. A hejbni prdelí.“

To velký latte sice dostal, ale nechal sem mu tam šplíchnout plnotučný mlíko a smetanu navrch.

Edwina byla celá bez sebe, že TSP najalo právě Sylvii, která má bejt jedna z nejlepších castingovejch agentek v Hollywoodu. Povídala, že Sylvie zná všecky herce ve městě, včetně těch naprosto bezvýznamnejch, co skládaj zboží do sáčků v krámech na Safeway. Podle ní prej Sylvii stačí nadhodit, že potřebujete jednookýho indickýho trpajzlíka, a ještě vodpoledne vám přivede na čtenou zkoušku čtyři.

Paní Connie Saundersová (Veevina máma) přišla seznámit okolí se svejma názorama, protože je dalším z těch nebohejch investorů, co vkládají do toho fotříkova sitkomu vlastní prachy. Bývala vdaná za Sheeninýho bráchu Paula, dokud ji před lety neopustil kvůli ňáký český kočce, co žije v Paříži. Edwina mi ve vší důvěrnosti svěřila, že důvod, proč Connie vypadá tak svérázně, je ten, že to „maličko přepískla“ s plastickejma operacema. Očividně svýho času usilovala o asijskej look, ale teď spíš připomíná nepříliš vzdálenýho příbuznýho Michaela Jacksona. Čelo, jak sem si všim, má napnutý tak festovně, že je sotva schopná pohnout víčky.

Když sem jí přines vyžádaný černý kafe, nechala mi Connie pětidolarový dýško a s očividným zájmem si mě prohlídla.

„Děkuju, paní Saundersová.“

„Za těch pět babek mi neděkuj, Scotte. Poděkuj mi za svoji existenci. To já jsem poradila tvému tátovi, aby si vzal tvou matku.“

„No, tak potom dík za moji existenci.“

„Jsi hezčí, než byl táta ve tvém věku. Upřímně řečeno mám ale trochu obavy, že se ta divoká twispovská krev dost rozředila. Provedl jsi v poslední době něco skandálního?“

Musel sem si nad tím chvíli lámat mozek.

„Jel sem na kole v santamonickejch horách stotřicítkou bez brzd.“

„No, aspoň něco. Snaž se nezabít. Slyšela jsem, že se vídáš s dcerou Trenta Prestona.“

Další důkaz, že můj soukromej život je otevřená kniha.

„Jo, známe se.“

„No, hlavně ať na tobě není znát moc velký zájem. Dobře si pamatuj: lidi vždycky chtějí to, co nemůžou mít. Ber to hezky zlehka a přinuť ji, aby ona toužila po tobě.“

„Ale co když po mně nezatouží?“

„Tak potom přijď za tetičkou Connie a prodiskutujem, co je třeba podniknout.“

Proč sem měl najednou pocit, jako bych mluvil s Kmotrem Marlonem Brandonem?

Později, když sem jí přines bylinkovej čaj, Veeva poznamenala: „Koukám, že ses seznámil s mojí noční můrou.“

„A to má bejt kdo?“

„Ta ochechule, co se vydává za moji matku.“

„Mně přijde ohromně milá.“

„Nemusíš mi lézt do zadku, Scotte. Jsme rodina. Nějaké novinky ohledně Tylera?“

„Jeho poslední roštěnka je černoška.“

„Hezká, předpokládám?“

„Já bych do ní šel.“

„Takové věci neříkej, Scotty. Jseš ještě moc mladej a nevinnej na takové silácké pózy.“

Uma Spurlettiová se ukázala s poznámkama ke scénáři ve tři čtvrtě na dvanáct, takže pochopitelně museli se strejdou Jakem znova vypadnout na oběd. Můžu se jenom modlit, aby Zee taky vypadala tak skvěle, až se jí přehoupne jednatřicítka. By mě zajímalo, jestli jejím klientům nečiní potíže diskutovat vo svejch intimních mindrácích s někým tak děsně rajcovním. Jsem si jistej, že mně by totálně zdřevěněl jazyk. Kytaru s sebou Jake neměl, tak ani netuším, jestli se před ní vytasil s tím novým songem, co pro ni napsal.

19.26 — Furt sem ještě v hokně! (Stejně jako všichni ostatní.) Před hodinou sem povečeřel v kantýně ve společnosti Edwiny, ale většina ostatních spořádala jen kousek pizzy. Práce do pozdních nočních hodin je, jak mi bylo řečeno, v tomhle byznysu něco jako životní styl. Sylvie a Redge říděj konkurzy ve zkušebním sále v sousedním baráku. Každej herec dycky pronese nahlas svý méno a osobní údaje, přečte text a chvíli se tam nakrucuje, a celý se to nahrává na video.

Adeptky na dceru Nicka Twispa se začaly vobjevovat o půl třetí. Všecky štíhlý, hezký a vyfiknutý jak na svatbu. Nastupovaly jedna za druhou po patnácti minutách jako v pornografickým snu nějakýho obšousta. Herectví je v tomdle městě, kam se přicházej rvát vo role ti nejlepší z nejlepších, neuvěřitelně soupeřivá profese. Edwina říká, že i dvouletý haranti, co obrážej konkurzy, bývaj nenucený, perfektně připravený a sebevědomý.

I když se všichni usilovně tvářili lhostejně, nastalo patrný zvýšení zájmu, když ve tři čtvrti na pět dorazil Trent Preston se Zee. Málokdo dokáže zachovat netečnej výraz, když do baráku vkráčí filmová hvězda jeho velikosti. Zee měla profesionální mejkap a vypadala přímo božsky. V rychlosti po mně blejskla úsměvem, když sem je ale doprovázel do zkušební budovy, nepronesla jediný slovo. Řek sem jim, kde mají počkat, a pak poslušně vodcupital pryč — jeden velkej rozechvělej uzlíček našponovanejch nervů. Měl sem o Zee starost a trápil se pocitem, že přece není možný, aby někdo tak nádhernej chtěl mít cokoli společnýho se mnou.

Doufal sem, že ji potom ještě zahlídnu, ale hnedka vodfrčeli pryč a v kanclu už se nezastavili. Pořád čekám, že se mi ozve, aby mi řekla, jak se jí vedlo. Pořád stejná neurotická troska.

ČERVENEC

ČTVRTEK, 1. ČERVENCE

Katastrofa. Zee ten svůj konkurz totálně zmršila. Podle všeho svoje repliky sotva odkoktala a na režiséra neudělala sebemenší dojem. Doslech sem se, že skoro brečela, když i se svým fotrem fofrem odcházela. Teď mi nezvedá telefon, ani neodpovídá na textovky. Co já vím, třeba dává celej ten trapas za vinu mně a možná už se se mnou nechce nikdy znova vidět. A ke všemu se musím dostavit do práce a vykonávat svý poskokácký povinnosti, jako by se nic špatnýho nestalo. Dospěl sem k závěru, že ten režisérskej Redge je prvotřídní idiot. Zeptal sem se ho, jestli bych nemoh skouknout ty videa z konkurzů, jenže on mě poslal do háje. Nemá vo tom ani páru, ale to svoje velký netučný latte dostává značně vylepšený.

Dneska zkoušeli adeptky na roli fotříkovy manželky (jeho třetí, podle mejch propočtů). Z poměrně značný části sou to známý herečky, co se už předtím objevily v různejch filmech a televizních seriálech. Všecky sou spíš menší postavy. Hádám, že fotřík nestojí vo nikoho vysokýho, aby vedle něho v telce nevypadal jako skřet. Pár těch ženskejch se mi s hrozným povykem přišlo představit a vykřikovalo, jak moc se podobám svýmu tatíčkovi. Nejspíš to byl z jejich strany pokus, jak mě přimět, abych za ně ztratil slovo při finálním výběru, ovšem jejich úsilí vyšlo dočista naprázdno. Na to, koho vyberou, mám nulovej vliv.

Strejda Jake vypadal zhruba stejně rozmrzele, jako já se cítil. Prohlásil, že už nikdy neprovede takovou hovadinu, jako že by si vyrazil s Umou na oběd. Je to pro něj až moc velký utrpení sedět naproti ní u stolu. Dokonce už znova uvažuje, že by naskočil na letadlo do Evropy! Řek sem mu, aby na to zapomněl, protože je pro úspěch tohodle seriálu naprosto nepostradatelnej. Prohlásil sem, že on, strejda Tyler i Veeva by měli udělat jedinou rozumnou věc: někoho si vzít a usadit se.

„A koho bych si jako podle tebe měl vzít?“ zeptal se.

„No, co je špatnýho na Veevě? Je chytrá, je hezká. A řek bych, že po sexuální stránce si taky rozumíte.“

„Hele, brzdi.“

„Myslím to vážně. Proč ji nepožádáš vo ruku?“

„Scotte, prokaž mi službičku.“

„Jakou?“

„Zaskoč mi pro velký french roast bez smetany.“

Tak jednu věc se v týhle branži naučíte rychle: pomocný síly tu nemaj žádnej respekt.

16.58 Čekám, až mě máma přijede vyzvednout. Nevidím jedinej důvod, proč v týhle blbý hokně hnípat přesčas. Krom toho nemyslím, že by to bylo legální takhle využívat mladistvý. Jedinej telefonát federálům, a fotřík skončí v hromadě sraček kvůli porušování zákoníku práce.

Osamělý světýlko v tomhle všivým dni: dneska se vobjevila jistá herečka, která před dávnou dobou zářila v mým oblíbeným dětským seriálu, aby se ucházela vo pozici fotříkovy televizní manželky (a v mým případě jakýsi televizní macechy). Je to hrozně divný vidět ji naživo. Skoro sem čekal, že mě po všech těch hodinách zbožňujícího očumování, co sem strávil před bednou, pozná.

19.12 — Mrknul sem na to svoje video se sebevražednou jízdou z kopce na Youtube. Zatím jenom ubohejch šestnáct návštěv. Myslel sem, že touhle dobou už se určitě bude šířit po netu jako virus. Ale ne, ty blbouni budou radši čumět na skotačící koťátka a žvatlající mimina. Občas mě napadá, proč sem se na tuhle planetu vůbec narodil.

22.47 — Konečně mi zavolala Zee. Vypnul sem bednu, plácnul sebou na svoji obrovitou postel a řek jí, jak sem hrozně rád, že ji slyším.

„Už mě to neštve, Scotte.“

„To je fajn.“

„Viděls to video?“

„Ne.“

„Nelžeš mi?“

„Ne, čestný slovo. Neviděl sem ani jedno. Chtěl sem, ale ten režisér je děsnej vůl.“

„Dobře. Zakazuju ti se na to dívat. I do budoucna.“

„Myslel sem, že už tě to neštve.“

„To ne. Už jsem se smířila s tím, že ze mě bude hospodyňka ve Van Nuys.“

„A to je kde?“

„Ve Valley, kde jinde? Mohli bychom se vzít mladí jako naši rodiče. Ty si seženeš místo za pultem v 7-Eleven a já začnu chrlit mimina.“

Až na ten prodavačskej flek a ty mimina to byl naprosto fascinující návrh.

„Takže ty už jako nechceš bejt herečka, Zee?“

„Myslela jsem, že by mohlo být docela zábavné, ale je to spíš jenom děsné utrpení.“

„Co na to říká tvůj tatík?“

„Povídal, že odmítnutí a neúspěch zkrátka patří k životu. Pochopitelně, on způsobil okamžitou senzaci, sotva si poprvé stoupl před kameru. A moje máma si zkraje taky vedla slušně.“

„Ona hrála ve filmech?“

„Vystupovala jako sexy hadí žena v celé hromadě nízkorozpočtových pitomin. Teď se za ně trochu stydí, protože ji věčně nutili producírovat se nahoře bez.“

„No, tvoje máma je fakticky docela kus.“

„Tak podobné perverznosti na mě nezkoušej, Scotte.“

„Promiň. Ale neříkalas tuhle, jak je podle tebe moje máma hezká?“

„To je něco jinýho. Holky můžou říkat takovéhle věci.“

„Proč?“

„Protože my nemáme penisy.“

„Jasně. To je fakt.“

„Dneska zkoušeli další holky?“

„Ne. Přešli na manželky.“

„Takže už nejspíš někoho vybrali.“

„To si nemyslím, Zee. Je to dost zdlouhavej proces.“

„Mně už je to stejně fuk. Budeš naštvanej, když se na seriál tvýho táty nebudu dívat?“

„Vůbec ne. Pochybuju, jestli se vůbec budu koukat sám.“

„Proč ne?“

„Je to děsně trapný. Už tak mi přišlo dost hrozný, když si fotřík vydělával na živobytí žonglováním a vykládáním chabejch fórků.“

„Rozumím. Občas si přeju, aby se můj táta živil jako obsluha parkoviště.“

„Fakticky?“

„Hm, asi ne. Nejspíš bychom žili v karavanu ve Van Nuys.“

„Mně by nevadilo žít s tebou v karavanu.“

„Jo, tam taky oba nejspíš skončíme. Až na to, že já získám docela slušný svěřenecký fond, až mi bude jednadvacet. Pochopitelně ho nejspíš celý rozfofruju za drogy a plastické operace.“

„Mám tě hrozně rád, Zee.“

„Já dobře vím, odkud se berou tyhle city.“

„Odkud?“

„Z míst někde na jih od tvýho opasku.“

„Vůbec ne.“

V telefonu zavládlo dlouhý ticho. Vzpomněl sem si, co říkala Connie Saundersová, a zachoval zarytý mlčení.

„Bože,“ řekla Zee nakonec, „ani se mi nechce věřit, že tady vedu podobné řeči s patnáctiletým.“

„Lidi mi říkaj, že sem na svůj věk ohromně vyspělej.“

„Jmenuj mi šest lidí, kteří tohle řekli.“

„Seš úplně nesnesitelná, víš to?“

„Konečně projevil Scott Twisp kapku inteligence. Musím končit, chlapečku. Zavoláš mi zítra?“

„Jestli chceš, zavolám ti za pět minut.“

„Jdi do postele, hlupáčku. A nemysli na mě, až to budeš dělat.“

„Dělat co?“

„Nemám ponětí. Co už tak vy kluci provádíte. Ahoj!“

Zavěsila. Nebyla to stoprocentně uspokojivá konverzace, ale aspoň některý její pasáže naznačujou, že snad zvažuje možnost, že by se někdy v budoucnu mohla se mnou vyspat.

PÁTEK, 2. ČERVENCE

V hokně. Napevno očekávám, že dneska obdržím výplatní šek (nebo už fakticky zvedám ten telefon).

Když sem dones Sylvii medium bez kofeinu s kapkou nízkotučnýho mlíka, zeptal sem se jí, co si myslí vo strejdovi Jakeovi.

„Zdá se to být ohromně talentovaný člověk. Proč?“

„Potřebuje manželku.“

„To myslíš pro ten seriál?“

„Ne, ve skutečným životě. Neznáte nějakou vosamělou herečku zhruba jeho věku?“

„Takových znám spousty. Jaký typ se mu líbí?“

„Nevšimla ste si náhodou tý paní, co s ní šel ve středu na oběd?“

„Kdo by si nevšiml takové krasavice? Neříkej mi, že to není herečka.“

„Ne. Je to vdaná psycholožka a absolventka Princetonu. Každopádně, tohle je typ strejdy Jakea.“

„Skvělé. Takže chce superinteligentní krasavici, která vypadá jak Sophia Lorenová. Žádný div, že je sám.“

„Jo, my Twispové bejváme malinko vybíravý.“

„Už byl někdy ženatý?“

„Nikdy. Žádný exmanželky, žádný děti, žádný aloše ani výživný. Žádný zlozvyky, vydělává slušný prachy a předtím profesionálně zpíval se slavnou jazzovou skupinou. Ten chlap je přímo zlatej důl všech žádoucích povahovejch rysů a schopností.“

„Byl by z tebe slušný agent, Scotte. Už jsem z něho celá na větvi, a to už mám věk na to, abych byla jeho matka. Uvidíme, co s tím dokážu udělat.“

„Fajn, ale před ním se o tom prosím nezmiňujte.“

„Neboj, Scotte. Bude to náš speciální soukromý projekt.“

Dneska zkoušeli herce na vedlejší roli fotříkova mladšího bratra a agenta. Dost hodně těch chlapů, co se tady ukázali, jsou jevištní komici (samí neznámí), který usilujou o velkej průlom v telce. Cítili nutkavou potřebu donekonečna vobšťastňovat svejma fórkama každýho v dosahu, poskoka nevyjímaje. Dva se dokonce vytasili s trochou neumětelskýho amatérskýho žonglování, sem si ale jistej, že jim to žádný body za snahu nevyneslo. Fotřík je, jako všichni Twispové, ohromně soutěživej typ. Netřeba zdůrazňovat, že von bude JEDINEJ žonglér v týhle show.

I když měli vobhlížet ty kašpary celej den, odešel fotřík v 11.52 docela sám na oběd a vrátil se teprv ve 14.06. Ne, na masáž nezaskočil, protože když se znova dostavil, vypadal ještě nepřítomněji a vystresovaněji než obvykle. Je to sakramentsky podezřelý, pokud chcete znát můj názor.

16.18 — Před pár minutama mi brnknul Nate, abych si šel vyzvednout výplatní šek. Když už sem tam byl, zaskočil sem splknout s Veevou. Vykecávala se zrovna po drátě s nějakým Velkým hráčem, nakonec jí ale zásoba blbejch kydů přece jen došla a ona zavěsila.

„Tak co je nového, tygře?“ zeptala se.

„Všimla sis tatíkovy dlouhý obědový pauzy?“

„Mé pozornosti neunikne nic, Scotte. Byl pryč víc jak dvě hodiny.“

„Dvě hodiny a čtrnáct minut, pokud máme bejt přesní.“

„Napadlo tě to co mě?“

„No mě teda napadl intimní oběd s tvojí tetou.“

„Jo, to je docela možný.“

„Chce ho zpátky?“

„To nevím. Pochybuju. U Sheeni těžko říct. My Saundersové jsme všichni tajnůstkářští a intrikánští, ale ona je mezi náma hotová královna. Zítra mám domluvenou večeři s ní a s Frankem. Uvidím, co se mi podaří vyšpiclovat. A co tvoje přítelkyně?“

„Mluví o tom, že se stane hospodyňkou ve Van Nuys a bude rodit haranty.“

„Aha. No, to ji přejde. Doufám, že používáš ochranu.“

„Nepodnikám nic, co by ji vyžadovalo.“

„Každopádně, buď opatrný.“

„Mluvíš jako Jake. Všichni žijou v dojmu, že zdrhnu do Mississippi a ožením se.“

„No, víš, v tomhle směru existují jisté ošklivé precedenty — v obou rodinách.“

20.03 — Fotřík se tvářil dneska u večeře trochu provinile. Dokážu v tom chlapovi číst jak v otevřený knize. Máma navrhla, abych si uložil ten výplatní šek v bance a prachy šetřil na vysokou. Matky maj zřejmě ze zákona nařízený zkazit člověku každou radost. Mám v úmyslu využít svýho chatrnýho výdělku k zafinancování romantickejch rande však víte s kým. Když už sem u toho, potřebuju co nejdřív někde splašit pár kondomů.

SOBOTA, 3. ČERVENCE

Celý tři dny žádná práce! Vřelý díky, britský utiskovatelé, za svátek Dne nezávislosti. Znám už teď Azuru Prestonovou celej tejden, a zatím ani stopa po nějakým opadávání zájmu. Je to velká škoda, že oba pocházíme z rodin s tak vysokejma příjmama. Kdybysme náleželi k pracující třídě, moh bych jí navrhnout, aby se ke mně nastěhovala, a nikdo by ani nehnul brvou. Máma, stahaná po nekonečnejch hodinách doplňování regálů v Kmartu, by byla jedině ráda, že jí někdo pomůže s domácíma pracema. Táta tirák by po ní nejspíš při svejch nepravidelnejch návratech z pracovních cest vrhal žádostivý pohledy nad lahváčem, ale máma už by ho dokázala srovnat ňákým tím facanem. Namísto toho se teď bahním v luxusním celibátu.

Hnedka po snídani sem zavolal Zee, abych ji k nám pozval na další vymáchání v bazénu. Bohužel odmítla s odůvodněním, že vyrážej s mámou do obchodů v Beverly Hills, aby si dopřály nákupní terapii.

„Musím překonat děsně traumatický zklamání, takže se z kreditky bude nejspíš kouřit.“

„Myslel sem, že už ti v šatníku došlo místo.“

„Mluvíš úplně jako můj otec. Povídám mu, tati, je nejvyšší čas koupit mi do pokoje novej šatník Stickley. Hrozně rád nakupuje tyhle věci. Měl bys vidět náš barák. Samé tmavé dřevo, lampy z barevného skla a starožitný nábytek. Je to jako kdybys bydlel v pohřebním ústavu. Člověk má skoro strach, jestli v salonu nenarazí na vyskládaný mrtvoly.“

Nakonec Zee souhlasila, že přijde zítra, aby se koukla na ohňostroje na santamonickým molu. Špatná zpráva je, že s sebou přitáhne i svý starouše.

14.47 — Právě sem se vrátil z dlouhý projížďky na svým skvělým a sametově předoucím oři. Když sem zaskočil za Marcusem, vytáh ze šuplíku svýho stolu čistou bílou obálku a podal mi ji.

„Hlavně si pamatuj, kluku, že ode mě si to nedostal.“

Otevřel sem obálku. Uvnitř ležela děsně stará baseballová kartička hráče, vo kterým sem nikdy dřív neslyšel.

„Kdo je Roger Baine?“

„Většinou centr. Velkej chlap: sto pětadevadesát cenťáků. Dost s ním trejdovali. Docela slušnej pálkař, pokud byl ve formě, akorát že to většinou nebyl. Měl problémy s levorukejma nadhazovačema. Hodněkrát vystrajkovanej. Žádnej kandidát na Cooperstown.“

Prohlídl sem si tu fotku pozorněji. Nad tím velkým falešným úsměvem zíraly do foťáku oči strejdy Tylera.

„Rozhodně se mu dost podobá.“

„Vo Rogerovi se povídalo, že nedokáže udržet ptáka v kalhotách.“

„Jo,“ řek sem, „očekávám, že si taky vysloužím podobnou reputaci.“

Marcus mě odměnil uznalým zahýkáním.

„Takže kde je starouš Roger teď?“ zeptal sem se.

„Projel sem si ho na webu, Scotte, moc sem toho ale nenašel. Je to dost běžný jméno. Nezdá se, že by vobjížděl zemi s autogramiádama. Ale na druhou stranu, kolik bys zaplatil za míček podepsanej Rogerem Bainem?“

„Ví vo něm Tyler?“

„Pochybuju. Nikdy jeho jméno nezmínil.“

„Můžu si tu kartičku nechat?“

„Je tvoje. Pakuj mi ji z očí. Nikdy dřív sem ji neviděl.“

17.08 — Strejdu Jakea sem odchyt v jeho pokoji. Věnoval mi šest lubrikovanejch kondomů ze svejch skrytejch rezerv.

„Pokud se tě máma zeptá, ode mě jsi je nedostal.“

„Jasně.“

„A nasaď si je zavčasu, protože kluci tvýho věku sou plodný jak králíci.“

„To jako myslíš ještě předtím, než ji vyzvednu u vchodu jejich baráku?“

„Ne, tím myslím předtím, než se tvoje náčiní ocitne kdekoli v blízkosti jejího náčiní.“

„Já vím, Jakeu. Jenom sem si dělal srandu. Nejsem malý děcko.“

„To je dobře. Tak hlavně žádný další nevyprodukuj.“

„Podle toho, jak seš navoblíkanej, to skoro vypadá, že se chystáš někam ven.“

„Jo, mám domluvenou večeři s Veevou.“

„Ne, to nemáš. Jde někam se svojí tetou a bráchancem.“

„No jo, rozhodla se mě tam vytáhnout s sebou. Konečně se seznámím s tou proslulou Sheeni Saundersovou.“

„Páni, tatíkova druhá manželka. Vadilo by ti nějak nahrát mi celou vaši konverzaci na můj iPhone?“

„Cha, tak to by mi teda rozhodně vadilo.“

„Tak nic. Ale až se vrátíš, očekávám kompletní hlášení. Nebo hodláš strávit noc s Veevou?“

„A co je ti po tom, spratku?“

„Hlavně si ho nezapomeň včas nasadit. A když už budete v tom, proč se zrovna nevytasit se žádostí vo ruku?“

„A co kdybych se namísto toho vytasil s pěknou prdou do tvýho nosu?“

22.46 — Ze Zeeina telefonu žádná vodezva. Doufám, že není někde ve městě s dalšíma těma svejma potenciálně mužnejma kámošema z Pasadeny. Proč musí žít tak daleko ode mě!? Už si skoro nepamatuju tu část svýho života, kdy sem nemyslel na Zee každejch pět vteřin. Je to, jako by můj mozek napad nějakej virus.

Moje tajná zásoba se smrskla na pět šprcek. Jednu sem prubnul, abych nevypadal jako úplný trdlo, až nastane ta pravá chvíle (nezbývá mi, než se modlit, aby nastala už brzo). Působí to dost industriálně, když takhle vystrojíte ptáka do latexový zbroje. Kdybych byl holka, myslím, že by mě to poměrně dost znechutilo. Předpokládám ale, že devět měsíců těhotenství to hladce přebije. Těžko uvěřit, že ta kluzká hmota, která ze mě prýští litrech, dokáže fakticky stvořit novou lidskou bytost.

Většinu osamělýho večera sem strávil tím, že sem si sjížděl Rogera Bainea na webu. Marcus má recht: spousta statistik z dob jeho tuctový kariéry, ale posledních pětadvacet let ticho po pěšině. Taky ale žádnej nekrolog, takže nemyslím, že by už natáh brka. Dobrá zpráva je, že jeho hráčská kariéra dokonale koresponduje s dobou Tylerova početí. Jeden se neubrání úvahám, proč si starej dobrák Rog nenašel chvilku, aby si taky natáh nějakou tu šprcku. Veškerý důkazy svědčí vo jednoznačným případu PPV.

NEDĚLE, 4. ČERVENCE

Jsme nezávislej a svobodnej národ, teda když nepočítáme ten balík, co visíme Číňanům. Tady vládne docela klid, když to srovnám s naší starou čtvrtí ve Vegas. Bohatý lidi nejspíš necítěj potřebu vodpalovat takový množství rachejtlí.

Předpokládám, že Jake je taky vo jeden (minimálně) kondom chudší, protože se neukázal u společnýho brunche s Tylerem. Kupodivu nedělaly dneska ráno strejdovi u bufetu společnost žádný ty jeho krasavice. Takže i pohlednej miliardář si podle všeho musí dát tu a tam na noc voraz.

Zatímco sme se ládovali, tahal z nás Tyler názory na přísně tajný prototypy, který mu posílali technologický firmy ke zvážení, zda by do nich nechtěl investovat. Napřed tu byly neforemný hodinky se zabudovanou GPS a media playerem. Vysvětlil sem mu, že děcka mýho věku mají všecky tyhle funkce na svejch mobilech. Takže se nabízí otázka: „Proč bych si měl chtít připnout na zápěstí něco, co se promění v zastaralou technologii pět minut po zakoupení?“

Fotřík řek, že by „možná skousnul“ zaváděcí cenu 29,95 $, ale už ne plánovanou maloobchodní 89,95 $. Máma prohlásila, že je to ta „nejohavnější věc“, jakou kdy viděla.

Ten druhej vynález byl StopPot, tenkej disk asi o velikosti čtvrťáku, kterej se připne na chloupky v podpaží a elektronicky neutralizuje tělesnej odér.

„Funguje to?“ zeptal se fotřík, nenapravitelnej skeptik.

„Nosil sem dva celý týden,“ řekl Tyler, „a nevyskytly se žádný stížnosti.“

Žádný stížnosti, ale jedna velká anomálie: už se mu kolem krku neovíjej ty oslnivý kočeny.

Diskrétně sem zavětřil v jeho blízkosti, ale neodhalil sem nic mimořádnýho. Pochopitelně, tou dobou už sem měl v sobě čtyři česnekový párečky.

„Nejsem si jistá, jestli bych byla ochotná nechat si kvůli tomu růst chloupky v podpaží,“ poznamenala máma.

„No, tohle směřujou spíš na aktivní muže,“ vysvětlil Tyler. „Prodejní moto zní potlačení pachu bez chemikálií. Chce to někdo prubnout?“

Byl sem jedinej dobrovolník. Možná se z toho vyklube spása mýho života, až se mě v přítomnosti Zee zas zmocní obvyklej ostych a nervozita. Žádná holka nechce jít do postele s chlapem, co smrdí jak tejden nemytej bezdomáč.

Po snídani sem navázal telefonický spojení se Zackem, abych prodiskutoval aktuální otázku pubickýho ochlupení.

„No jasně, vole,“ hlásil, „to víš, že musíš mít tam dole pořád bezchybnej sestřih. Porost v rozkroku vyšel z módy spolu s hipísáckejma hadrama a osmistopejma páskama.“

„Takže co, to se jako… holíš?“

„Jasně, vole, co jinýho?“

„Koule taky?“

„Jo, všecky tři.“

„Ty máš tři koule?“

„To byl vtip, pitomče.“

„Holky se holej taky?“

„No, člověče, můžu potvrdit, že koc, co navštěvujou Vegas, bejvaj pozoruhodně hlaďounký. Maj to tam dole vyblejskaný jak zrcadlo. Dokonale připravený pro krásnej čistej nálet na cíl. Už jsi skóroval?“

„Ještě ne, ale dělám pokroky.“

Když sem Zackovi řek, že pracuju na dceři proslulýho Trenta Prestona, udělalo to na něj sice dojem, ale stavěl se k tomu dost skepticky.

„Hele, a nekecáš ty takhle náhodou?“ zeptal se.

Slíbil sem, že mu, jak to jen pude, pošlu fotku, na který držím Zee kolem ramen.

17.38 — Strejda Jake, kterej promeškal brunch i oběd, si to přihasil kolem třetí. Fotřík byl nasranej, protože chtěl fachčit na zápletkách pro další díly. Jake mu připomněl, že Twispové o svátcích nepracujou nikdy a ostatní dny „jen tak aby se neřeklo“. Převlík se do plavek a s mou maličkostí v patách vodkráčel k Tylerově bazénu. Když se zase vynořil z vody a osušil se, zahájil sem výslech.

„Tak co, jaká je Sheeni?“

„No, rozhodně je to dáma, se kterou není radno si zahrávat. Snaží se působit dojmem, že se usadila, ale člověku je hned jasný, že ozubený kolečka se otáčej dál. Dobře udržovaná a obal taky slušnej. Samozřejmě, ženský ve Francii fakticky vědí, jak na to, aby vypadaly co nejlíp. Konkurence je tam neskutečná. Jestli chceš vidět krásný holky, jeď do Francie.“

„Nebo vezmi Umu na oběd.“

„Jo. Ani mi to nepřipomínej.“

„Nezmínila se Sheeni náhodou, že v pátek obědvala s mým otcem?“

„Aha, jo. Nedělala s tím žádný tajnosti. Setkali se ve Fakultním klubu Kalifornský univerzity, účet zatáhla ona.“

„Maj spolu poměr?“

(Může se tomu říkat „poměr“, když jsou pořád ještě manželé?)

„Kdo ví? Veeva si to nemyslí. Sheeni u večeře žertem poznamenala, že rozhodně nemá v úmyslu Nicka tý jeho malý dentální hygieničce ukrást.“

To mě naprdlo. „Řeks jí, že moje máma je diplomovanej ústní chirurg?“

„Takhle doslova ne. Ale ukázal sem jí ten zubní implantát, co mi tvoje máma vrazila do čelisti před pár lety.“

„Jakej je ten její synátor?“

„Podle všeho sympaťák. Od pohledu intelektuální elita stejně jako jeho máma.“

„Veeva povídala, že vypadá hodně dobře.“

„No, když jsme vešli do restaurace, všecky ženský v lokále se po nás otáčely. A na mě teda nekoukaly.“

„Tak se aspoň těžce protlouká životem jako chudobnej postgraduální student?“

„Vlastně ne. Jeho táta je jeden z nejvýznamnějších velkoobchodníků s vínem ve Francii. Frank si teď dělá MBA, aby moh jednoho dne převzít společnost — i když jeho máma si myslí, že jde o hrubý mrhání jeho úžasnou mozkovou kapacitou. Chce se s tebou poznat.“

„Sheeni Saundersová se chce poznat se mnou?“

„Jo, s tebou a s Azurou Prestonovou. Chce, abyste se sešli všichni společně. Vynutila z Veevy slib, že to zařídí.“

„Máme vzít s sebou i mámu?“

„Nemám pocit, že je to dobrej nápad.“

„Proč se chce seznámit s Azurou?“

„To nevím. Kdysi chodívala s Trentem.“

„Fakticky? To sem nevěděl.“

„Jo, ještě v Ukiahu. To je malý město uprostřed sekvojovejch lesů na severu. Dala Trentovi kopačky, když začala chodit s tvým tátou.“

„To si ze mě děláš prdel!“

„Ne. Důkazy hovoří naprosto jednoznačně. Tvůj táta má pro ženský daleko větší sex-appeal, než jak se ti to asi zdá. Nějaké další dotazy?“

„Hele, Jakeu, vyholuješ si chlupy na přirození?“

Jakeův pohled zalétl dolů k plavkám.

„Proč? Že by toho moje skrovný plavečky odhalovaly příliš?“

„Ne. Jenom mě zajímá, jestli se to v dnešní době očekává.“

„Já to nedělám. Holky mě musej přijímat takovýho, jaký jsem — a to co nejčastějc.“

„A ženský se všeobecně holej?“

„Jéžiš, co já vím. Některý jo, některý ne. Můžu ti ale říct, že už sem si vybíral ze zubů spoustu chlupů.“

Upřímnost se cení, mám ale takovej pocit, že tohle bylo víc, než co sem chtěl doopravdicky vědět.

23.10 — Prestonovi právě vyrazili směr Pasadena a vodvlekli s sebou i svoji krásnou dcerunku. Tak mě napadlo, že příště by si třeba mohla přibalit zubní kartáček a zůstat pár měsíců.

Trent a Violet se rozhodli, že budou sledovat ohňostroj z naší terasy, protože kdyby se Trent odvážil mezi prostý davy, moh by tím snadno rozpoutat pouliční srocení (žen středního věku). Zee prohlásila, že parkování na pláži v Santa Monice by byl děs, načež mě zdobrovolnila, abych tam s ní šel pěškobusem. Když sem poukázal na fakt, že je to docela daleko, zeptala se uštěpačně, jestli mi rodiče dovolí přejít silnici.

Velkomyslně sem ten rádoby dospěláckej sarkasmus přešel a vyrazili sme na cestu. Napadlo mě, že bych ji vzal za ruku, ale nebyl sem si jistej, jestli se takový věci ještě nosej. Když v dnešní době zahlídnete dva lidi, jak se drží za ruce, sou to pokaždý vetchý staříci. Takže sme se courali ve vlahým soumraku každej sám. Zee mi vykládala vo svý včerejší nákupní expedici a já jí líčil nejnovější odhalení o Sheeni Saundersový.

„Vědělas, že Sheeni chodila s tvým otcem ještě před tím mým?“

„Jasně. Táta byl zničený, když ho poslala k vodě. Myslím, že celá ta epizodka s Apurvou byla od něho jen takový truc.“

„Až na to, že máš teďko díky tomu někde ve světě nevlastního bráchu.“

„To je pravda. Už jsem na tátu tlačila, aby tu záležitost s Toddem nějak rozřešil. Není důvod, aby se každý Den otců topil ve výčitkách svědomí.“

„Je Todd na Facebooku?“

„Nenašla jsem ho. A Apurvu taky ne.“

„Bože, copak tihle lidi nevědí, jak používat kompl?“

„Někteří lidi si zkrátka potrpí na soukromí, Scotte.“

„Takže ty se chceš se Sheeni seznámit?“

„Jasně. Musím to ale držet v tajnosti před mámou.“

„Jo, to já taky.“

Molo bylo totálně zapráskaný, takže sme na ohňostroj koukali z pláže. Nikde ani čtvereční centimetr, kam by si člověk kecl. Stáli sme uprostřed početnýho óchajícího a áchajícího davu a sledovali, jak modrofialová obloha vybuchuje žhnoucíma barvama. Zee se ke mně přitiskla a objala mě rukama kolem pasu. Voněla stejně omamně jako vypadala. Objímat kouzelnou dívku za vlahé letní noci, to je fakt úžasnej zážitek, pokud ste to ještě nevyzkoušeli. Když ohňostroj skončil, obrátil sem se na nějakou pani, co stála poblíž, aby nás vycvakla mým mobilem. Tenhle důkaz sem pak okamžitě poslal Zackovi.

Cestou zpátky sem dostal naprosto geniální nápad.

„Víš, Zee, můj táta má videokameru.“

„To je fajn — nejspíš.“

„A má taky stativ.“

„Páni, jsem unešena.“

„Pokud tě teda zajímá můj názor, bylas při tom konkurzu tak nervózní hlavně proto, že na tebe tvůj táta tolik tlačí.“

„Hm. To je docela dobře možné.“

„Tak co kdybys zítra přišla k nám a nahráli bysme ten výstup úplně znova?“

„Ale, Scotte, ti už nade mnou zlámali hůl. Podělala jsem to.“

„Ne, nezlámali. Mít v tom seroši někoho z Prestonovic rodiny by pro ně znamenalo obrovskou reklamu. Poslední slovo má můj fotřík, a ten je z tebe vedle. Tvůj tatík je jeho nejstarší kamarád. Víš, jak to myslím, máš tady přece tlačenku, tak proč toho nevyužít?“

„Hm, já nevím, Scotte.“

„Tak víš co? Můžeš si pak to video přehrát. A pokud se ti nebude líbit, nikdo ho nemusí vidět. Co můžeš ztratit?“

„Ještě víc sebeúcty?“

„Ale no tak, Zee. Chovej se jako profík.“

Trvalo to sice vosum městskejch bloků, ale nakonec sem ji do toho ukecal.

Když sme se vrátili zpátky do Tylerova sídla, zastavili sme se ve tmě pod palmou na trochu toho experimentálního mazlení. Už sem předtím pár holek políbil, je to ale naprosto, naprosto jiný, pokud to berete vážně. Když se do toho zapojí vaše srdce a nervovej systém, projede vám ohňostroj celým tělem až do palců na nohách. Trvalo dlouho, než sme se od sebe dokázali odtrhnout.

„Co to bylo za písknutí?“ zeptala se.

„Jaký písknutí?“

„Slyšela jsem, jako by odněkud z tvýho těla zazněl takový pronikavý tón.“

Nastražil sem uši.

„Aha, no jo. Taky to slyším. To bude nejspíš porouchanej StopPot.“

„Cože?“

„Strejda Tyler je soukromej investor. Vždycky ho nechávaj jako prvního mrknout na nejnovější technologie. Testuju pro něj tajnej elektronickej deodorant. Připíná se na chlupy v podpaží, ale nemusíš mít strach, všude jinde se holím.“

„Scotte Twispe, ty jsi teda fakt hodně divnej a podezřelej týpek.“

Navzdory tomu mi znova dopřála velkou porci svejch měkkejch, lahodnejch rtů. Tentokrát sem věnoval obzvláštní pozornost tomu, jak dokonale se naše těla doplňujou.

PONDĚLÍ, 5. ČERVENCE

Dneska žádná hokna. Proplácej tady svátky i ubohejm poskokům? Radši by měli, jinak nastupuje ke slovu telefon.

Pokud jde o to holení celýho těla, tak dneska ráno sem to v koupelně vyzkoušel naostro. Člověk musí bejt děsně opatrnej (speciálně v choulostivý oblasti šourku) a výslednej efekt působí dost infantilně. Budí to v člověku touhu vlastnit nějakýho toho obřího klacka, aby holky vůbec poznaly, že už dosáh puberty.

Fotřík chtěl pracovat, ale strejda Jake ho odtáhl na partičku golfu s Tylerem a Marcusem v Tylerově venkovským klubu. Fotřík možná dokáže žonglovat s víc golfovejma míčkama, než kterejkoli jinej chlap na hřišti, ale když přijde na dovopravdickou hru, obvykle skončí na posledním místě.

Zee se ukázala až s dvouhodinovým zpožděním a odůvodnila to zdržení tím, že prej na ni dolehl tlak sváteční otupělosti. Navzdory pokrokům v oblasti našeho milostnýho vzplanutí se u mě znova začala projevovat obvyklá nervozita a ostýchavost. V záři denního světla jednoduše vypadala Zcela mimo moji ligu. Po obědě sem trochu roztál. Ládovali sme si cejchy venku na terase. Máma a Zee vesele žvanily, zatímco já se usiloval držet svý emoce pod kontrolou. Proč musí tydle vztahy s holkama vždycky člověku tak drásat nervy?

Videokameru sem postavil do herny v druhým Tylerově domě pro hosty. Francouzský okna obrácený na jih nám poskytovaly spoustu lichotivýho slunečního světla, prostěradlo zavěšený na zdi sloužilo jako pozadí. Zatímco sem se potýkal s kamerou, Zee se namalovala a upravila si účes.

„Jak vypadám?“ zeptala se.

„Skvěle. Já bych ti tu roli rozhodně dal.“

„Já vím naprosto přesně, jakou roli bys mi ty rád přidělil.“

Umí Zee číst myšlenky nebo jí — stejně jako mně — furt straší na mozku sex?

„Teď se musíme soustředit na práci, Zee. Chceš si to nazkoušet?“

„Procvičovala jsem si text, až jsem z toho modrala v obličeji. Prostě to sjedem rovnou naostro.“

V tý scéně šlo vo to, že se Zee ptá Nicka, jestli by mohla vyrazit přes noc kempovat se svým klukem a jeho rodinou. Četl sem fotříkovy repliky mimo kameru. V docela vtipným dialogu se Zee snaží Nicka napřed přesvědčit podlízáním, pak mu pohrozí, že ho „z toho úplně vyšachuje“, a nakonec dostane svolení od Françoise, fotříkova benevolentnějšího druhýho já.

Celou scénu sme natočili a pak si ji znova přehráli na monitoru videokamery. Přímo úžasnej výkon. Zee působila uvolněně a naprosto přirozeně.

„Mohli bychom to zkusit ještě jinak,“ nadhodila Zee. „Abych předvedla, že se dokážu řídit režisérskejma pokynama.“

„A to jako jak?“

„No, režisér mě to nechal zahrát ještě jednou, jako bych se s tím klukem zrovna rozešla.“

„To je přece hovadina, Zee. Logika dostává těžce na prdel.“

„Povídej mi o tom. Proč bych prosila o povolení jít kempovat s borcem, se kterým už nechodím? Totálně mě to zblblo a zpanikařila sem.“

Další doklad toho, že Redge je překofeinovanej imbecil.

Při druhý zkoušce sem parodoval režisérský pokyny: „Slečno Prestonová, tentokrát pojměte tuto scénu tak, jako byste ve skutečnosti o toho chlapce zájem neměla a doufala, že váš otec řekne ne.“

Šlo v podstatě jenom o drobnej posun výrazu, ale Zee to zvládla mistrovsky hned na první pokus. Ta holka je herečka vod boha.

„Nechceš to jen tak ze srandy udělat ještě jinak?“ zeptala se potom.

Napotřetí to vystřihla tak, jako by strávila celou noc na děsně divokým večírku: byla celá rozklepaná a nesoustředěná. Pak předvedla zdeprimovanou verzi, jako by právě rozmašírovala autem vlastní kočku. Zee byla připravená vyzkoušet to ještě na jiný způsoby, ale měl sem pocit, že čtyři pokusy sou akorát. Dobrej herec pozná, kdy to zabalit a odejít z jeviště. Krom toho, tou dobou už sem cítil silnou potřebu pokračovat tam, kde sme včera večer skončili.

Sotva sme si stačili rozehřát rety, když si to dovnitř přihasila jedna z Tylerovejch přehnaně horlivejch hospodyň s tácem plným nápojů a zákusků. Měl sem hlad jak vlk, to jo, ale ne na tohle. Zee se mi vysmekla, mrkla na svůj mobil a oznámila, že má bejt za čtyři minuty v Pasadeně. Poděkovala mi za mé „odborné vedení“, řekla, že sem jí „zachránil život“, když sem jí vrátil víru v její herecké schopnosti, a vystřelila ze dveří.

17.18 — Fotřík si při návratu dom pohvizdoval, protože vyhrál při golfu na vedlejších sázkách dva stováky. Golfaři mezi sebou uzavíraj tyhle bokovky, aby trochu zmírnili děsnou votravnost celý tý hry. Takže byl pro změnu v dobrým rozmaru a ani moc nevyváděl, když zjistil, že sem si bez povolení pučil jeho videokameru. Máma ho donutila slíbit, že si Zeeino video pustí hned po večeři. Našel sice na objektivu velkej rozmazanej otisk palce, vsadil sem se s ním ale o pajcku, že ho tam právě nechal sám. Moji sázku přijal s nevšední ochotou. Teď už nám zbejvá jen najít agenta FBI s patřičným vybavením, aby proved test. Mám takovej dojem, že se fotřík chvilku zdržel s kámošema na devatenáctý jamce. Doufám, že vystřízliví, než mu ten Zeein novej konkurz přehraju.

17.23 — Zee právě volala. Její tatík chce to její zkušební video vidět co nejdřív. Stáh sem mu ho do svýho počítače, pak ho přesunul na datovej server a e-mailem jí poslal heslo. Přeformátovanou verzi sem si taky uložil do mobilu a odmailoval ten soubor Zackovi a Lucienovi.

20.26 — Na fotříka, kterej není zas tak úplnej idiot, udělala ta Zeeina nahrávka adekvátní dojem. Povídal, že je zpátky ve hře. Okamžitě sem brnknul Zee, která z toho byla děsně nadšená. Nemohla ale mluvit dlouho, protože se chystala ven na oslavu s „kámošema“. Kéž bych tak jenom měl řidičák, hned bych si to přifičel za nima. Když je vám teprv patnáct, vyžíráte si z celýho života do slova a do písmene ty úplně největší sračky.

ÚTERÝ, 6. ČERVENCE

Zpátky v hokně. Třídenní víkendy uplynou mžiknutím oka, zato v háčku čas nafest přimrzá k ciferníku hodin. Jak je to kurva možný?

Dneska se rozjely zkoušky na synátora Nicka Twispa. Všichni ti poťapaní mlaďoši se můžou přímo strhat, aby byli jako já. Fakticky dost ujetý. Jakožto ve správným Twispovi ve mně celá ta záležitost budí značnou soupeřivost. Co si vo sobě tyhle hňupi vůbec myslej? Sem jedináček, a nikdy v životě sem nezatoužil po bráchovi. Rozhodně nejsem zvyklej dělit se s někým o rodiče (a to ani o takovýhle). Jeden kandidát měl dokonce tu drzost po mně chtít, abych mu přitáh limču. Řek sem, že moje smlouva omezuje tyto služby „výhradně na pracovníky štábu“.

Malýmu Bobbymu Twispovi je podle scénáře (kterej sem pořád ještě nečet) čtrnáct, ale na konkurz pozvali jenom samý šestnáctileý a starší. Edwina říká, že se to tak dělá kvůli vopruzáckejm zákonům o zaměstnávání dětskejch herců. Takže si všichni ty rádoby puberťácký tragédi musej těsně před konkurzem vyholit zarostlý brady, aby jejich ksichtíky vypadaly pokud možno mladistvě. Některý si dokonce napatlali na vobličej pár falešnejch jebáků.

11.17 — Musel sem trochu zapojit lokty, abych se přes Natea promáčkl k Veevě. Předal sem jí dývídýčko se Zeeiným zkušebním videem a pak ještě předhodil tu baseballovou kartičku Rogera Bainea.

„Můj bože, Scotte!“ vykřikla. „Tohle je, do prdele, úplnej dynamit! Kdo to viděl?“

„Jenom já a teďkon ty,“ zalhal sem. Marcuse sem z toho vynechal.

„Tak tímhle se toho fakt hodně vysvětluje, Scotte. Dochází ti to, ne?“

„Jo, nejspíš. Tak co s tím teda podniknem?“

„No, nemůžeme dělat nic, dokud neodhalíme celou pravdu o Rogeru Baineovi.“

„Nepovedlo se mi ale najít nic vo tom, co dělá teď.“

„Tak potom budeme muset sehnat někoho, kdo to dokáže. Potřebujeme někoho vynalézavého a naprosto bez zábran.“

„To jako myslíš soukromý vočko?“

„Tohle není nic pro amatéry, Scotty. Mluvím o své matce.“

„Ochechuli?“

„O kom jiným. Moje matka pro takovéhle úkoly přímo žije. Pokud pan Baine dosud dýchá, tak ať je kdekoli na týhle planetě, Connie ho najde.“

12.17 — Dneska kolem poledne proběhl na recepci TSP docela hezkej malej dramatickej výstup. Dovnitř vstoupí velice půvabná, ještě poměrně mladá žena (skvělej vohoz, svůdnej parfém) a ptá se po Sylvii, naší castingový agentce. Sylvie ji přivítá objetím, mrkne na hodiny a nasadí zachmuřenej výraz. Vzápětí přistoupí ke strejdovi Jakeovi a představí mu svoji kamarádku Lillian. Vysvětlí mu, že pozvala Lillian na oběd, ale teď je děsně „zavalená prací“. Poptá se, jestli je Jake volnej a jestli by ho mohla případně „obtěžovat“, aby vzal její kamarádku na oběd. Jakea to překvapí, nicméně řekne: „Jistě, velice rád.“ Jake a Lillian společně odcházejí, zatímco já předstírám, že mě plně pohlcuje displej mýho mobilu. Jakmile zmizeli, zvednul sem hlavu a vyměnil si s paní castingovou agentkou významnej pohled.

14.33 — Strejda Jake právě přihopsal z hodně dlouhýho oběda, kterým fotříka pěkně nasral. Zastavil se na kus řeči s místním poskokem.

„To nebylo zrovna nadvakrát nenápadný.“

„A co jako?“ zahrál sem neviňátko.

„Ty víš co.“

„Jaká je Lillian?“

„Ohromně milá. Je to herečka, ale taky zpěvačka a spisovatelka. Prej je velkej fanda Ohniváků Kena Kerna. Zná dokonce i ty zapomenutý refrény v You’re the Top od Colea Portera.“

„Fakticky?“

„Naše zájmy se až pozoruhodně překrývají. Skoro to vypadá, jako by se nějakej castingovej agent pokoušel najít pro mě ideální ženu.“

„No ne. Tak co, uvidíš se s ní znova?“

„Jo, v pátek zpívá v jednom klubu v Hollywoodu. Řek sem, že tam zaskočím.“

„Můžeš zaskočit za ní na pódium a střihnout si s ní improvizovanej duet.“

„To není moc pravděpodobný. Chceš slyšet něco dovopravdicky divnýho?“

„Hrň to do mě.“

„Lillianina starší sestra kdysi randila s bubeníkem od Pickled Punks. Pořád ještě má na boku vytetovaný PP.“

„No, svýho prvorozenýho můžeš pojmenovat po mně.“

„To víš že jo.“

15.47 — Právě mi volal strejda Tyler a ptal se na nejnovější vývoj mýho testování StopPotů. Řek sem mu, že až na ten jeden defektní fungujou skvěle. I v tom rozhicovaným kanclu, přecpaným zpocenejma mladejma hercema představuju svěže vonící, tělesnýho pachu prostou oázu.

„Vyskytlo se nějaké podráždění kůže nebo jiné vedlejší efekty?“

„Vůbec nic.“

„Vydrží celej den?“

„Zatím jo. A líbí se mi, jak snadno se dobíjejí.“

„Netahají tě za chlupy v podpaží?“

„Ne, sou úžasně lehký a tenounký.“

„Bylo by ti trapně, kdyby někdo třeba při převlíkání v šatně zahlídl, že je používáš?“

Nesdělil sem strejdovi, že teď mám jiný důvody cejtit se při převlíkání trapně.

„Nejspíš ne.“

„Fajn, moc jsi mi pomohl, Scotte.“

Chystal sem se Tylera dotázat, jak pokračuje hledání životní partnerky, ale na poslední chvíli sem z toho zbaběle vycouval. Ten chlap dokáže budit respekt i přes telefon. Jestli to Jakeovi vyjde s Lillian, možná bych měl Sylvii nasadit i na tenhle případ.

16.32 — Obrovská podpásovka vod Redge, tý režisérský nuly. Dostal hotovej záchvat, když mu fotřík ukázal Zeeino nový video. Prohlásil, že „to na něj neudělalo sebemenší dojem“ a prej se nehodlá podřizovat „vměšování amatérů“. Svoje křepčení zakončil slovy, že každej, kdo má „půlku mozku“ (což je v jeho případě krutá pravda), už by předložil stížnost režisérský asociaci.

Ten chlap má tákhle blizoučko k tomu, aby mu někdo naservíroval jeho poslední smrtící latte.

18.15 — Furt sem tady, vobklopenej davy rádoby Bobíků Twispů. Z toho, jak se v naší malinkatý kanceláři navzájem přebíjej nejrůznější vody po holení, by se vám normálně nadělala z mozku vaječina. Konkurzy sou dočasně u ledu, neboť fotřík, Jake, Redge, Sylvie a Trent Preston konaj válečnou poradu s Veevou v jejím kanclu. Bůh ví, kam si tam všichni posedali.

19.08 — Právě sem dostal hlášku vod Natea. Zee je zpátky ve hře a Redge vyautovanej. Ten kozobradej boží dáreček režisérskýmu světu dostal padáka!

Redge ani netuší, jaký má štěstí. Jeho pokračující přítomnost zde by mohla mít velice zhoubný následky pro jeho zdraví.

Právě sem ty novinky zavolal Zee. Byla nadšená, ovšem záhy vystřízlivěla pod dojmem tý děsivý odpovědnosti.

„Co když to totálně podělám, Scotty?“

„Uvolni se, lásko. Jseš přirozená.“

„Hraní je těžší, než jak to vypadá.“

„No, můj táta je hlavní hvězda toho seroše a nikdy za celej svůj dlouhej život neabsolvoval jedinou hereckou lekci.“

„Má ale za sebou roky zkušeností na jevišti. A navíc může rozptylovat pozornost diváků tím svým žonglováním.“

„Budeš skvělá, Zee. Nechtěla by sis někam vyrazit na víkend?“

„Kam a jak konkrétně?“

„Do Vegas, se mnou a ve tvým fáru. Chci ti ukázat svý město.“

„Báječný. Celá žhavá nechat se zabásnout za ohrožování morálky mladistvýho.“

„Přijedeš za mnou aspoň na sobotu?“

„Uvidíme. Možná.“

„Vem s sebou kartáček na zuby a zůstaň přes noc.“

„No jasně. Už vidím, jak moje máma volá tvojí mámě, jestli si můžem u tebe v pokoji uspořádat pyžamovej večírek.“

„Nezapomeň jí říct, že pyžama nejsou povinný.“

„Hele, zklidni hormon, chlapečku.“

STŘEDA, 7. ČERVENCE

Novej, dost zásadní vobjev: strniště na šourku dokáže pekelně svědit. Když vám tam dole začnou růst chlupy, zkraje vám to přijde jako novota, ale po čase na to v podstatě úplně zapomenete. Zkrátka slouží svýmu účelu, ať už to má bejt cokoli (výstelka pod koule? tlumič pro pičku? kamufláž rozkroku?), a vy se vo to dál nestaráte. Když si ty chlupy ale oholíte, vrhne vás to do zcela nový říše nepředvídatelnejch komplikací. Možná sem si moh zakrojit deset minut z už tak prací vokleštěnýho spánku, abych měl čas na každodenní holení. Ale proč? Protože vode mě módní experti očekávaj, že se budu honosit slabinama šestiletýho haranta?

Vůbec nezávidím Veevě její džob. Musela fofrem schrastit novýho režiséra a přitom se ještě dohadovat s nasraným Redgeovým agentem. Když sem jí nes ke schválení zrevidovaný nákresy dekorací, důvěrně se mi svěřila, že Trent Preston se rozhod do toho sitkomu zainvestovat pořádnej balík. Taky souhlasil, že se vobjeví jako hostující hvězda v některý z počátečních epizod.

„Netušil sem, že Trent Preston dělá do televizních serošů,“ poznamenal sem.

„Taky že ne. Je to pro nás úžasnej kauf. Co je nového ohledně Tylera?“

„Možná bude investovat do elektronickýho deodorantu.“

„Fajn. Jen ať se chlapec nějak zabaví, zatímco na něm máma pracuje.“

„Takže užs ji na to nasadila?“

„Přesně jak jsme o tom mluvili. Už zatnula drápky. Jo, mimochodem, řekni svý mámě, že tě zítra po práci nemusí vyzvedávat. Vyrazíme si na večeři a já tě pak hodím domů.“

„Navazování kontaktů s Francií?“

„Trefils, Scotte.“

14.37 — Dneska to bylo v kanclu míň hektický, když zmizely ty hordy kašparů. Casting je u ledu, dokud nenajmou novýho režiséra. Dveřma prouděj tam a zpátky chlápci s opaskama obtíženejma všelijakým nářadím a prokonzultovávaj s fotříkem a Montym (vedoucí výpravy) stavbu dekorací.

Strejda Jake mě vytáh ve svým novým fáru na oběd mimo studio. Cítil se provinile, že si pořád pučuje Tylerovy auta, tak si na měsíc pronajal Mini Cooper se stahovací střechou. Je ideální, když si to svištíte s nažhavenejma kočkama ucpanýma ulicema L. A. Měsíční poplatek je pěkně mastnej, jenže v Los Angeles platí, že Auto je Král, a od vás se čeká, že budete řídit něco, co odráží vaše postavení i osobnost. (Jelikož postrádám řidičák i to auto, uváznul sem ve společnosti „ilegálů na bicyklech“ na samotným dnu společenský pyramidy). Mini je dost frajerský, ale míň nabubřelý než třeba porsche. Dává světu najevo, že se Jakeovi vede dobře, ale že se tím nevytahuje. Je v tom i náznak jistého intelektuálního potenciálu. Moje první volba by to nebyla, ale u něho to docela chápu. Zvolená barva (mužná stříbřitě modrá) pomáhá obratně vodvrátit obávaný stigma „babskýho vozu“, který ulpívá na malejch sporťácích.

Protože máminejma zdravejma žvancema sme už byli předávkovaný, zaskočili sme do hamburgrárny na Ventura Boulevard. Zatáh to strejda Jake. Obrovský burgery nám donesli v mexickejch slamá-cích — maso uprostřed a hranolky naskládaný kolem krempy. Pod žemlí sem našel ohavnou hromadu plátků kyselý okurky, který sem pečlivě odstranil.

„Takže okurky ti nejedou, jo?“ poznamenal Jake.

„Mám z nich úplnou husinu.“

„Jak se drží zásoba kondomů?“

„Velice dobře, bohužel. Vobě strany by byly svolný, ale těžko najít trochu soukromí.“

„Stará historie. Já měl z pekla štěstí a babičku, která hrála každou středu večer bingo.“

„Táta makal dvacet let po nocích. Teď je celej bez sebe štěstím, že nemusí vytáhnout paty z baráku.“

„Vždyť už je mu skoro padesát. To se dalo čekat.“

„Hele, Jakeu, byla Uma tvoje první?“

„Ne, pokud si vzpomínám, přišla na řadu až jako třetí.“

„Tak která byla ta první?“

„Ále, jedna holka.“

„Někdo, koho znám?“

„Tak tohle ze mě nevydoluješ, Scotte. Mý rty sou neprodyšně uzamčený.“

„Z toho vyplývá, že něco skrejváš. Byla to Veeva?“

„Bez komentáře.“

„Páni, teda ten váš vztah se táhne fakticky hodně daleko do minulosti. Doufám, že jí nevadí Lillian.“

„Skoro tu holku neznám.“

„Vsadím se, že v pátek večer dom nedorazíš.“

„A o kolik by ses chtěl vsadit?“

„Dvacet babek?“

„Ať je po tvým, chytráku.“

Potřeboval sem se strejdy zeptat ještě na jednu věc. „Jak se má člověk sblížit s holkou natolik, aby se s ní moh vyspat, ale ne zas tak, aby se do ní zabouch?“

„Uf, no, tohle se mi nějak nelíbí. Jak hluboko už jsi do toho spadl?“

„Je to dost zlý. Jako by mi mozek napad nějakej virus.“

„No, doufejme, že je to ta čtrnáctidenní varianta a ne celoživotní infekce — neboli prapříčina všech katastrof v rodině Twispů. Ta holka je ohromně hezká. To byla tvoje první chyba. Sám si připadám jak úchylnej stařík pokaždý, když ji zdravím.“

„Takže bych měl randit jenom s vošklivejma holkama?“

„To ne, ale měl bys najít nějakou střední cestu. S někým jako Azura Prestonová je to, jako kdybys chodil po tom nejvyšším visutým laně bez záchranný sítě. Ona je milion roků ženskejch půvabů slisovanejch do jednoho neskutečně okouzlujícícho balíčku. Připomíná mi Umu: sex-appeal z ní vyzařuje jak radioaktivita.“

„No, já si teda rozhodně vozářenej připadám. Těžce.“

„Tak si jí klidně ten háček spolkni i přes moje varování. Aspoň uvidíš, jak se to obvykle vyvrbí.“

„Nějakou radu?“

„Je ti teprv patnáct, Scotte. Připrav se na to, že máš před sebou hodně rozbouřený vody.“

16.13 — Veevin výkonnej asistent Nate se mě právě zeptal, jestli sem nechyt filcky. Nejspíš to bude tím, že se na veřejnosti všelijak kroutím a škrábu v rozkroku. Řek sem mu, že je to vyrážka.

„Opruzenina nebo zlobí plíny?“ dotázal se.

Další dospěláckej sarkasmus.

„Zvykám si na boxerky,“ zalhal sem.

„Boxerky jsou pro staré chlapy, Scotte. Měli bychom někdy zajít na nákupy. Osobně dávám přednost slipům C-IN2 Kinetic Active, ale tebe úplně vidím v bavlněných strečových značky Diesel.“

Tak v něčem takovým mě uvidí leda ve snu.

22.47 — Hurá, právě sem objasnil jednu ze záhad svýho života. Surfoval sem po kanálech na tý obrovský telce v mým pokoji a narazil na seriál nazvanej Báječné milování. Je to sitkom zasazenej do hipísácký komunity v Topanga Canyonu. A všecky ty lidi, co v tom hráli, sem poznal! Teď už vím, proč pořád vídám v kantýně ty divný postavičky navlečený ve zvonáčích, batikovanejch halenách a s korálkama lásky kolem krku. Jímala mě hrůza, že je to nějakej děsivej novej návrat módy ze sedmdesátejch let. Ta do očí bijící absence šprnd je ovšem docela příjemná.

ČTVRTEK, 8. ČERVENCE

Zas sem si oholil chlupy na přirození, pak se nudil v hokně do čtvrt na sedum. Konec příběhu.

Veeva se konečně odpoutala od svýho telefonu na dost dlouho, aby se jí otevřela úniková cesta z kanclu. Jeli sme do tý restaurace v jejím křiklavě stříbrným Pontiacu Solstice GXP kupé. Zeptal sem se, jestli ji trápí, že její autíčko je siroteček.

„A proč má být jako Solly sirotek?“ nechápala. Veeva patří k tomu typu bab, co dávaj svým autům ména.

„Divize Pontiac zaklepala bačkorama. General Motors jí zakroutili krkem.“

„No fajn, o to je moje auto cennější, když už ho nevyrábějí.“

Nejsem žádnej sexista, ale podobnou hlášku byste si vod chlapa nejspíš nevyslechli.

Z cíle naší cesty se vyklubala děsně stará čínská restaurace s názvem Ricky Hicky’s — jedna z těch hollywoodskejch pamětihodností vyšňořenejch neony, co tu stojí už od třicátejch let. Temný interiér byl k prasknutí nacpanej chrámama z překližky, zlatejma drakama, falešnejma palmama v obrovskejch květináčích a čínskejma lucernama všech možných velikostí a tvarů. Tu a tam se nad úzkejma pramínkama tekoucí vody tyčily vysoko klenuté můstky. Nad červenejma vinylovejma boxama se klikatily celý míle ozdobný dřevořezby. Knajpa to byla vobrovská a většina míst k sezení se nacházela na zadní zahrádce kolem umělýho jezírka. Jediná věc, co se změnila od chvíle, kdy to tu otevřeli, byly ceny na jídelníčku. Ve vestibulu ještě pořád stály tři starý dřevěný telefonní budky a pultík, kde pěkná mladá Číňanka prodávala doutníky.

Uvnitř bylo rušno, nás ale usadili stranou do soukromýho boxu. Čínskej číšník v bílým saku nám přines nápojovej lístek. Zatímco sme čekali, až dorazí ostatní, udělala mi Veeva přednášku o historii podniku. Původním vlastníkem byl scénickej výtvarník (žádnej Číňan), kterýmu se při jedný studiový dražbě zadařil skvělej kauf a získal skladiště plný orientálních rekvizit. Některý kusy dekorací prej pocházej až z dob Zlomenejch květů od D. W. Griffitha. V devadesátejch letech podnik málem zavřel svý dveře nadobro, pak se ale objevil novej vlastník, vycídil desetiletý nánosy špíny, zrestauroval vymakanej neonovej znak Ricky Hicky’s (postupně se rozsvěcující střechy pagody uprostřed) a zvýšil kvalitu podávanýho jídla. Od tý doby tu bylo narváno.

Zee dorazila o pár minut později. Podařilo se jí vyfiknout s maximálním efektem a sex-appeal z ní vyzařoval na sto honů. Letmo mě políbila na rty a poděkovala Veevě, že jí dala tu roli. Usrkla z mýho exotickýho drinku, kterej mi naservírovali ve vydlabaným kokosu nahoře ozdobeným malým papírovým parapletem.

„Co je sakra tohle?“ zeptala se.

„To je Lotosovej květ: ananasovej džus, džus z granátovýho jabka, mangová dužina a zázvorový pivo. Měl by v tom bejt ještě rum, ale tohle je panenská verze.“

„Rozhodně velice vhodné,“ poznamenala s úsměvem.

Miloval sem ten úsměv. Taky sem miloval dotyk jejího těla, když seděla vedle mě v boxu. A jak se vůně jejího parfému dokonale doplňovala s česnekovým aroma, který se linulo z kuchyně.

Znovu se přihnal ten snaživej pingl a Zee si objednala čistej džus z granátovýho jabka. Veeva k tomu připojila další Singapurskej sling. Když se vracel s našimi drinky, kráčeli za ním k boxu Sheeni a François. Zatímco nás Veeva představovala, ostatní hosti se otáčeli a čučeli po nás.

Ano, Sheeni byla pořád krasavice. Ohromně šikézní ve svým kostýmku, kterej očividně nepocházel z regálu žádnýho obchoďáku. Prostej zlatej náramek a náušnice. Rozhodně žádná matrona, pořád štíhlá a s krásnou postavou. Nejspíš za tím musí bejt fůra práce, po čtyřech harantech a při jejím věku. Je stejně stará jako fotřík, klidně byste ji ale mohli pokládat za Veevinu starší švicu. Její synátor měl stejný kaštanový vlasy, ale jeho oči byly temněji šedozelený. Víc jak metr osmdesát vysokej a navrch ty žabožroutský lícní kosti a ušlechtilá brada. Byl to zázrak, že všecka tahle mužská krása nepůsobila zženštile nebo nějak zrůdně. Jako by přímo před váma ožil antickej bůh, oblečenej ležérně v khaki šortkách a ragbyový košili.

Zee a já sme se trochu pošoupli stranou, abysme udělali místo pro Franka, zatímco jeho máti vklouzla vedle Veevy. Usmála se a začala mě zpoza stolu studovat zvědavým pohledem.

„Vidím, Scotte, že jsi toho podědil víc po své matce než po otci.“

„Vy ste se setkala s mojí mámou, paní Durranceová?“ následovala nezbytná otázka.

„Prosím, říkej mi Sheeni. Ne, neměla jsem to potěšení. Ale dobře jsem znala tvého otce.“

Jasně, a jen tak mimochodem sis s ním pořídila dva haranty, pomyslel sem si v duchu. Ohromně nesourodej pár, žádnej div, že to nevydrželo. Kdyby jo, vůbec bych tady nebyl. Nebo, když trochu popustíme uzdu fantazii, možná bych přišel na svět s podobou zhruba jako tady Frank. A navzdory tomu, že moje máti se narodila v zapadlým kalifornským Ukiahu, bych mluvil anglicky s okouzlujícím akcentem a měl dlouhý světlý řasy, který by kontrastovaly se zlatavým svitem mýho opálení.

Náš pingl se vrátil, zrovna když Sheeni gratulovala Zee k jejímu „hereckému triumfu“.

„Teť faše objetnávky, plosím,“ nařídil.

Číšníci v Ricky Hicky’s sou proslulí komandováním hostů. Veeva objednala za nás za všecky, jednoduše odrecitovala seznam svejch oblíbenejch jídel. Frank požádal o vinný lístek a začal ho se zájmem študýrovat.

„Že by tady měli i něco jiného než nějaké to jejich příšerné švestkové víno?“ zeptala se jeho máti.

„Vlastně ano, maman, ale myslím, že zůstanu u toho, co jsem přinesl.“ Vytáhl z tašky vinnou láhev a požádal číšníka o pět skleniček. Pingl se vrátil se třema sklínkama a vývrtkou.

„Plomiňte, nesletilí,“ řek a ukázal na Zee a na mě.

„Já se budu držet koktejlů,“ prohlásila Veeva. „Kdo kdy slyšel o víně k čínskému jídlu?“

„Tohle je víno, které se hodí ke všemu,“ odpověděl Frank, otevřel láhev, oňuchal korek, šplíchl drobet do skleničky a koštnul.

„A co takhle cheerios v chřestový omáčce?“ zeptal sem se.

Frank se nad tím na chvíli zamyslel. „Château Le Boscq Médoc, kterýkoli ročník. Laciné a dost výrazné, aby přerazilo tu chuť.“

To víno, co Frank přines, bylo California Pinot Gris odněkud severně od Santa Barbary. (Právě se vrátil z průzkumný mise v tý oblasti.) Když ho rozlil do skleniček, Veeva pošoupla jednu ke mně a Frank nabídl svoji Zee.

Pořádně sem si lokl. Ano, jedná se o bílé víno, které bylo beze všech pochybností vyrobeno z vinných hroznů.

Frank a jeho máti se k němu vyjádřili o maličko obšírněji, ale bylo to děsně nudný a nabubřelý, abych to tady zaznamenával. Brzo dorazilo jídlo a my se začali ládovat. Sheeni vyprávěla o svý nedávný cestě do Argentiny, kam jela navštívit Emmu a Marii. (Nazývá mý nevlastní ségry Nereu a Miren jmény, co sou původně uvedený na jejich francouzskejch rodnejch listech. Vím, že Miren to dost žere, ale má pro svoji excentrickou matku pochopení.) Sheeni říkala, že Marie (Nerea) vypadá s manželem a miminem spokojená, ale Emma (Miren) že prej podle jejího názoru „v tom zapadákově marní svůj život“.

Zee se zeptala Sheeni na její další dceru (Frankovu starší švicu).

„Ach, Marthe, ta si užívá života,“ odpověděla Sheeni. „Vystudovala oceánografii, ale pracuje jako modelka v Paříži. Hezký vzhled má v rodině.“

Jo, tak to je fakt.

Taky sme probrali Veevina „úžasnýho“ otce Paula, což je Sheenin starší bratr. Zrovna sepisuje dějiny jazzový scény ve Francii. Sheeni jich část četla a prohlásila, že je to „velice zevrubné a dobře napsané“.

„Dělávala jsem si o svého bratra starosti,“ řekla Sheeni, „ale dopadlo to s ním daleko lépe, než jsem očekávala.“

„Táta je prostě nejlepší,“ prohlásila Veeva. „To jsem ti mohla říct už dávno.“

„A jaké ty máš životní ambice, Scotte?“ zeptala se Sheeni.

Veškerý moje ambice se v daným okamžiku soustředily na to, abych zabránil Zee a Frankovi usrkávat ze stejný pitomý sklínky. Co já můžu vědět, kde všude ty jeho rty byly? Jsou žabožrouti známý svojí ústní hygienou? Kde bere kurňa tu drzost chovat se takhle důvěrně k mý přítelkyni?

„No, uvažuju, že bych se stal právníkem se specializací na rozvody.“

„Vážně?“ podivila se Zee. „To jsem nevěděla.“

„No, je to jenom takovej nápad,“ řekl sem. „Ještě sem se úplně nerozhod.“

„Zajímavá profese,“ poznamenala Sheeni. „Ve Francii se jim daří velice dobře.“

„Většina z nás se na některého dřív nebo později obrátí,“ povzdychla si Veeva.

„No, já nevím,“ řekl sem. „Některý lidi se s tím ani neobtěžujou.“ Na Sheeni sem se přitom nepodíval.

23.28 — Zee zatelefonovala pár minut potom, co sem se vrátil domů.

„Co si myslíš o Françoisovi?“ zeptala se.

„No, zdá se bejt docela v pohodě. Doufám, že se z něho nestane ochlasta, když furt slope to víno.“

„Ale no tak, víno přece patří k jeho profesi, Scotte. A nepil zas tak moc.“

„Ne, většinu toho nalil do tebe.“

„Podle mě bylo to víno báječné. Všiml sis, že François vypadá úžasně z každého úhlu?“

„Nijak zvlášť sem ho nevočumoval,“ zalhal sem.

„Myslím to tak, že některý lidi vypadají pěkně zepředu, ale jejich profil už pak není tak skvělý. Nebo mají divný nos. Nebo jim moc odstávají uši. Nebo mají obočí příliš tenký nebo zas příliš hustý. Ale François je naprosté ztělesnění dokonalosti.“

„No jo, když to říkáš.“

„Ta jeho máma je ale podle mýho názoru trochu nepříjemná. A jak byla vyfiknutá. Kdo si vezme chanelovský kostýmek od Lagerfelda do Ricky Hicky’s? Jsem ráda, že se s ní taťka neoženil.“

„No, kdyby jo, tak bys tu nebyla.“

„Já vím, Scotty. Všichni jsme jen pouhou hříčkou náhody. Kdyby táta nepodnikl tu cestu do Francie, možná by nikdy neopustil Apurvu a nestal by se hercem.“

„Co myslíš, Zee, zkombinuje se někdy naše DNA?“

„Bože, to já netuším. Předpokládám, že jednoho dne si pořídím děti. Nejspíš tak ve třiceti nebo čtyřiceti. Je to všechno běh na hrozně dlouhou trať. Kdo dokáže předvídat budoucnost? Možná se příští týden pohádáme, a ty se rozhodneš, že mě do morku kostí nenávidíš.“

„Silně pochybuju, že bych byl něčeho takovýho schopen. Přijedeš v sobotu?“

„Zatím to podle všeho vypadá že ano. No, už musím jít, chlapečku. Nemysli na mě, až se svlíkneš.“

„To nikdy nedělám,“ zalhal sem.

„Jo, to ti tak zrovna věřím.“

PÁTEK, 9. ČERVENCE

Vstal sem dřív než obvykle, abych proved menší průzkum. V kabině u Tylerova bazénu sem objevil místnost s gaučem. Pro dva trochu úzkej, ale v takovýmhle případě je přece těsná blízkost na místě. Světlo dovnitř pronikalo střešním oknem namísto klasickejch, aby se zamezilo slídivejm pohledům. A na dveřích byl bytelnej zámek. Navíc nikde ani stopy po špionážních kamerách. Sice žádný novomanželský apartmá v Ritzu, ale sotva sem moh doufat v něco lepšího.

Když sem byl v hokně, zavolal mi Lucien. Ukázal to Zeeino zkušební video Jamie Dickensonový, a ta je teď z toho prý pěkně rozhozená. Měl sem tehdy kousnout do kyselýho jabka a říct jí na rovinu, že se nikdy nemůžu zamilovat do klona vlastní matky. Zee je taky modrooká bloncka, ale zůstala ušetřená těch znepokojivejch přesahů, který diskvalifikovaly Jamie. Doufám, že je to ze strany Jamie jenom chvilkový poblouznění a že sem ji neoslnil svým sex-appealem na zbytek života.

Seriál má novýho režiséra. Tentokrát žádná kozí bradka. Před lety, ještě jako roztomilý malý děcko, hrála Brenda v jednom dlouho běžícím sitkomu. Teď vyrostla, nabrala slušnou muskulaturu, nosí klíče na opasku a stala se z ní docela hrůzu nahánějící mužatka. Pochybuju, že v jejím případě budu mít odvahu pančovat vobjednaný pití. Veeva tvrdí, že prej vnáší do televizních sitkomů ohromně svižnýho ducha. Edwina, která už je zažila všecky, říká, že Brenda je jednou z fakt mála režisérů, u nichž by byla ochotná uvažovat, že jim uštrykuje svetr. Chápu to jako pozitivní znamení.

14.38 — Dnešek se pekelně vleče. Fotřík, Jake, Brenda a Sylvie si furt dokolečka pouštěj nahrávky z konkurzu, aby rozhodli, koho si sem ještě zavolaj. Na poskoka nejsou kladený žádný velký požadavky, takže sem strávil nějakej čas v budově M a sledoval, jak tam stavěj kulisy. Pro pilotní díl vytvořej čtyři: Twispovic obývací pokoj s jídelnou, Twispovic kuchyň, pódium v kasinu a fotříkovu šatnu v kasinu. Všecko je to ohromně vymakaný a profesionálně provedený. Taky tu nikdo nepracuje za pár šupů (až na moji maličkost).

16.17 — Telefonický potvrzení od Zee. Dorazí s bikinama a ručníkem zejtra po obědě. Teploty se maj podle předpovědi pohybovat kolem třicítky. Fotřík bude nejspíš pracovně zasekanej tady. Máma má, předpokládám, v plánu nějaký nakupování nebo jiný pochůzky. Při troše štěstí by se nám mělo podařit ukrást pro sebe aspoň hodinu jakýhos takýhos soukromí. Doufám, že můj nervovej systém to unese!

SOBOTA, 10. ČERVENCE

Letím na sever v Tylerově firemním tryskáči Gulfstream. Tak tohle mi teda totálně rozhodilo veškerý plány. Ve tři ráno volala fotříkovi teta Joanie. Babičku Estellu rozmašíroval na přechodu pár bloků od jejího domu nějakej středoškolák v seštelovaný hondě. Ještě žila, když ji nabírala sanita, ale cestou do nemocnice umřela. Policajti si myslí, že ten kluk při jízdě esemeskoval.

Nějakej blbec pošle tweet, a můj milostnej život jde do hajzlu! Ani snad nemusím výslovně zmiňovat, že sem bojoval jako tygr, aby mě z týhle cesty vynechali, jenže podle mámy je prej moje účast povinná. Dal sem voběma staroušům jasně na vědomí, že rozhodně nemám v úmyslu očumovat nějaký zohavený mrtvoly.

Letadlo pilotuje strejda Tyler. Bergen, kterej má na starosti přípravy, je na satelitním telefonu. Marcus zůstal doma, protože s náma letí teta Joanie a strejda Bill. Strejda Jake se moudře doma nevyskytoval a vypnul si telefon. Fotřík zavolal Veevě, u ní ale strejda nezakotvil. Řek bych, že mi ten chlap dluží dvacet babek.

Tohle éro je teda fakticky ohromně nóbl. Interiér celej v bílý kůži a sedadla, jako byste se vznášeli na obláčku. Zato ale žádný letušky, takže pití si musí člověk shánět sám. Překvapilo mě, že na letišti maj bezpečnostní stanoviště i na terminálu pro soukromý letadla. Vláda si nejspíš nepřeje, aby prdlý boháči unášeli vlastní stroje. Tyler i já sme si museli rozepnout košile, vytáhnout tílka a sundat StopPoty. Celníci se pochopitelně začali podezíravě ksichtit, jako bysme byli teroristi, co se chystaj odpálit si bombu v podpaží. Nakonec nás ale přece jen nechali jít. Ta práce musí bejt ještě desetkrát nudnější, než dělat poskoka ve studiu.

Když sme se vznesli do vzduchu, řekla teta Joanie fotříkovi: „Nejsi teď vděčný, že jsem zařídila, aby ti máma zavolala na Den otců?“

„Ne,“ odvětil fotřík. „Je mi líto, že je mrtvá, ale to nic nemění na tom, co k ní cítím. Jako matka naprosto zoufale selhala.“

„Poctivě se snažila,“ namítala tvrdohlavě Joan. „Měla to těžký, když táta odešel.“

„To ti musím, Joanie, připomínat, jak jste se vy dvě pořád hádaly a nemohla ses dočkat, až vypadneš z baráku?“

„Nebyla to všecko jenom její vina, Nicku. Se mnou taky nebylo snadný vyjít.“

Tak tomu bych rozhodně věřil.

12.30 — Oakland, Kalifornie. Tohle město dostává v médiích děsnej záhul, ale ty části, který sem viděl, vypadaj docela přijatelně. Velký modrý jezero ve středu města. Řady kopců na západě, kde stojí dům bábiny Estelly. Pěkně luxusní čtvrt s těžce zacálovaným výhledem na záliv a vzdálený, mlhou zahalený San Francisco. Její dům je překvapivě decentní s vcelku vkusným nábytkem. Taky uklizenej a čistej. Nejvíc mě šoklo, když sem zahlíd na javorovým kredenci v jídelně velkou zarámovanou fotografii mý osoby. Sakra, teď si teda připadám provinile, že sem se vykvákl na ten její telefonát.

Máma musela utěšovat jakýhosi vysokýho chlápka ménem Wally Rumpkin, kterej, jak sem pochopil, žil s mojí zesnulou bábrlí dlouhý roky na hromádce. Vypadá, že se každou chvíli rozsype, protože to byl právě on, kdo si toho osudnýho dne poslal Estellu pro pivo.

Celá tahle záležitost kolem umírání je děsnej opruz. Nejradši bych si zalez někam do kouta a neměl s tímhle vším nic společnýho. Vyšel sem na bábrlinu verandu ze sekvojovýho dřeva a brnknul Zee. Na jejím telefonu žádná reakce, tak sem vytočil číslo jejích rodičů. Violet povídala, že předala Zee můj vzkaz hned, jak se vzbudila, a že je Zee hrozně líto, co se stalo mý babičce. Prej tam momentálně není, vyrazila si ven, aby provedla Françoise Durrance po domech bratrů Greenových v Pasadeně.

Tak tohle byla ta jednoznačně nejtragičtější zpráva celýho dne.

18.35 — Chystáme se vyrazit ven na večeři. Joanie a Bill přespí v Estellině domě. Nám ostatním zarezervoval Bergen pokoje v rozlehlým dřevěným hotelu hned za hranicí v Berkeley. Vypadá jak relikvie ňáký vzdálený éry, ale vnitřek je dostatečně zmodernizovanej, aby tam mohli přebývat i miliardáři, aniž by si střihli ostudu. Dostal sem vlastní pokoj, kterej by se mnou možná ráda sdílela i Zee, kdyby mi právě nevrážela dýku do zad. Nesmím na to furt myslet.

V hotelu se právě zaregistroval strejda Jake. Vyrozuměl sem, že se tu špatnou zprávu dozvěděl až někdy během dne, když si zprovoznil mobil. Ne, Lillian sem s sebou nepřitáhl.

22.12 — Vrátili sme se z večeře v proslulý berkeleyský restauraci, kde se vždycky ládujou prezidenti, když sou právě ve městě. Bergen musel zmínit pár jmen, aby nám zajistil rezervaci v tak krátkým termínu. Nacházela se ve starým baráku s interiérem, kterej vyhlížel podezřele vyumělkovaně — přesně jako něco, co by Zee určitě chtěla ukázat však víte komu. Ten by nejspíš taky ocenil vinnej lístek, kterej měl rozměry telefonního seznamu středně velkýho města. Jídlo bylo slušný, pokud si potrpíte na takový ty věci, na kterejch se podepsalo třináct šéfkuchařů. Osobně bych dal přednost hamburgeru v mexickým slamáku.

Teta Joanie s náma přitáhla i Wallyho Rumpkina, aby nezůstal doma sám a ještě si nakonec nehodil mašli. V mezičase už se trochu sebral a vypadal akorát zasmušile jako nakonec spousta staříků. Uvíznul na vzdáleným konci stolu, kde musel společensky konverzovat s Bergenem, což je vždycky dost náročnej úkol.

Já seděl vedle strejdy Jakea a páčil z něho detaily o jeho večeru s Lillian.

„Včera večer si byl nezvěstnej,“ poznamenal sem.

„To byl,“ řek a pokradmu mi šoupnul zbrusu novou dvacetidolarovou bankovku.

„Tak jaký to bylo?“

„Ježíš, Scotte, tohle je smuteční hostina.“

„Vždyťs tu ženskou skoro neznal. Takže Lillian se ti líbí?“

„No jo. Je tak skvělá, až mě to děsí. Daleko lepší zpěvačka, než jsem čekal.“

„Co zpívá?“

„Většinou klasický hitůvky. Trochu mi připomíná Blossom Dearieovou, ale má jedinečnej styl. Doprovází se na piáno. Taky si sem tam píše vlastní písničky. Ohromně talentovaná dáma.“

„A ty se jí taky líbíš?“

„Vypadá to tak. Nabídla se, že pojede se mnou. Ne každá ženská je ochotná být ti oporou, když pohřbíváš svoji mámu.“

„Bude mít kremaci.“

„Já vím. Teď je ze mě sirotek. Užívej si svých rodičů, dokud je máš, Scotte.“

Copak si někdy někdo na světě „užíval“ svejch rodičů? To byla pro mě novinka.

„Takže ji znova uvidíš?“ zeptal sem se.

„To myslíš jako v rakvi? Ne, pokud se tomu budu moct vyhnout.“

„Né, měl sem na mysli Lillian.“

„Jasně. Mám takový pocit, že sem se do ní zamiloval, Scotte. Možná sem v tomhle případě spolkl háček já.“

NEDĚLE, 11 ČERVENCE

Od Zee žádnej telefonát ani textovka. Velice zneklidňující. Zatelefonoval bych jí, ale sem moc naštvanej.

Místní noviny dělaj kolem toho případu chodce zabitýho esemeskujícím řidičem dost velkej humbuk. Šoupli to na první stranu a zvýraznili informaci, že obětí byla babička sportovní legendy Tylera Twispa. Zmínka, že se jednalo rovněž o matku lasvegaskýho komickýho žongléra Nicka Twispa, se nacházela daleko níž. Svý méno sem našel až na stránce s nekrology mezi pozůstalejma.

Máma si ten článek přečetla u snídaně (v tom hotelu dělaj senzační víkendový brunche), obrátila se ke mně a sveřepě zasykla: „Nikdy nesmíš esemeskovat při jízdě!“

Zatím ještě nemám ani řidičák, a už sem v průseru.

Osobně bych to nazval pomstou technologií. Děcka z poválečný populační exploze, který umožnily všecek tenhle pokrok, teď na ulicích srážej jejich technologickýma vymoženostma posedlý vnoučata.

Normálně to trvá pár dní, než někoho zpopelněj, ale Bergen všecko urychlil kvůli Tylerově nabitýmu programu. Bábina Estella se dočká svýho expresního pohřbu ve dvě hodiny dneska odpoledne přesně, ať už se o tom její přátelé stihli dozvědět včas nebo ne.

20.30 — Letíme na jih a momentálně sme někde nad Bakersfieldem. Dost znepokojivá myšlenka: kdyby teď Tyler havaroval, vymazal by z povrchu zemskýho celej Twispovskej klan s výjimkou tety Joanie (která zůstala na místě, aby vyřídila všecky posmrtný náležitosti).

Strávil sem víkend v Bay Area, a přitom se nesvez lanovkou ani se neprošel po Golden Gate. Dočkal sem se akorát pohledu na krátkou projížďku jistý starý dámy ve vycíděný dřevěný bedně.

Bleskovej obřad proběhl v pohřební síni hřbitova jen pár minut jízdy z kopce od Estellina domu. Krom naší rodiny asi pětadvacet, většinou děsně starejch truchlících. Víc, než Bergen očekával, takže musel nechat narychlo rozšířit bufet, protože Joanie všecky pozvala zpátky do domu na smuteční pohoštění. Na hřbitově se ukázal i jeden televizní zpravodajskej tým, aby se příchozích truchlících optal, co si myslí o posílání textovek při řízení. Většina byla proti. Máma pevně svírala moji ruku ve svý, aby mi zabránila třeba se jen přiblížit k dotěrnýmu reportérovi. Nejspíš se domnívala, že bych utrousil nějakou nevhodnou poznámku.

Dumal sem nad tím vražedným řidičem, zatímco Joanie deklamovala svůj cituplnej smuteční projev. Ten kluk se jenom snažil zůstat v kontaktu se svejma kamarádama, a teď ho budou do konce života trápit výčitky svědomí, že poslal pod kytky nějakou starou paní. Pokud to teda není sociopat, v kterémžto případě by ho asi víc votrávily všecky ty potíže, do kterejch se dostal, a velká promáčklina na jeho fáru. V každým případě bych nechtěl bejt v jeho kůži. Už tak se nejspíš cítí mizerně, a teď se ještě navíc musí připravit na to, že na něj teta Joanie poštve Tylerovy právníky.

Když sme se vrátili do domu, slyšel sem, jak se Wally Rumpkin ptá fotříka, jestli by ho tam nemohli ještě tejden nebo dva nechat, než si najde nějaký nový bydlení. Fotřík řek, že pokud se jeho tejče, může si celej ten barák nechat. V tom okamžiku se přihnala teta Joanie a vyštěkla, že ona je vykonavatelka matčiny poslední vůle a že ona bude „dohlížet na vypořádání jejího majetku“, a to podle „jí osobně sepsaných pokynů“.

Protože v letadle se večeře servírovat nebude, naládoval sem se u Bergenova smutečního bufetu. Většina těch staříků, co se sem přištrachali, znala podle všeho bábinu ještě z dob, kdy pracovala pro dopravní inspektorát, nebo z výletů do kasina, co podnikala v důchodě. Pár prošedivělejch starejch chlápků byli Wallyho souputníci z časů, kdy makal jako řidič náklaďáku. Poměrně dost jich pronášelo poznámky ve smyslu, jak si Estella potrpěla na jídlo. Jedna stará dáma se stopama omáčky na vobličeji se mě dotázala, proč sakra dnešní děcka cítí potřebu furt kdekoho textovkama informovat o každý blbosti, co se jim přihodí.

„Vždyť to přece musí být děsně otravné, ne?“ dotazovala se.

Trochu sem si zafilozofoval a vysvětlil jí, že smyslem toho všeho je udržovat spojení s přáteli, které nám pomáhá zmírňovat nudu moderního života.

„Nudu!“ vyprskla. „Mladý muži, ty nemáš ani tušení, co je to nuda. Jen si zkus žít v tom blbým domově důchodců!“

Když sme vycházeli z domu, abysme vodjeli na letiště, řek mi Wally Rumpkin, jak moc ho těší, že se se mnou seznámil, a potřásl mi rukou. Přitom mi podstrčil zmačkanej papírek, ze kterýho se vyklubala dvacetidolarovka. Takovej milej stařík. Velká škoda, že ho tahle rodina už brzo vyšoupne na ulici.

Po tomdle víkendu sem o čtyřicet babek bohatší, ale zas na druhou stranu chudší o babičku a možná i o holku. Na to druhý se snažím ani nemyslet.

PONDĚLÍ, 12. ČERVENCE

V hokně. Nemyslím, že by se víkend měl počítat jako pracovní odpočinek, pokud ho strávíte vobskakováním mrtvejch příbuznejch. Zeptal sem se Natea, jestli společnost poskytuje placený volno pozůstalejm, a on se div nezadusil smíchy.

„Tohle není Švédsko, Scotte. Zkrátka se s tím budeš muset nějak spořádat.“

Jsem přesvědčenej, že ten správný výraz zní „vypořádat“.

V poledne se tu zastavila Lillian, aby zašla se strejdou na oběd. V těch letních šatech jí to ohromně slušelo. Po stránce vzhledu to nebyla zrovna Umina třída, ale takovejch je jen hrstka. Já bych jí přiřkl solidních 9,5 bodu z deseti. Veeva tam byla taky a představila se jí. S očividnou vřelostí si potřásly rukama a Veeva prohlásila, že o ní budou rozhodně uvažovat pro některý další díly. V každý epizodě se má objevit nová roštěnka, kterou se François Dillinger pokusí svést. Doufejme, že strejdovi Jakeovi nebude proti mysli, až mu fotřík bude jeho přítelkyni před kamerou ošmaťchávat.

Když ti dva odešli, zeptal sem se Veevy, co si myslí o Jakeově nový přítelkyni.

„Podle mě je to pro něj ohromně pozitivní krok, Scotte.“

„Nevadí ti to?“

„Jistěže ne. Vzpomeň si, já jsem ta, kdo to celé umožnil.“

Tak docela sem nechápal, proč se tolik dere o zásluhy, který patřej mně a Sylvii.

„Jak to?“

„Tím, že jsem ho svedla dohromady s Umou, jsem ho konfrontovala s nepopiratelným faktem, že je provdaná za jiného muže. Že z jeho života už jednou provždy vypadla. A že je čas, aby se posunul dál. Byl to můj zcela nesobecký dobrý skutek měsíce. A jak ty se vypořádáváš s babiččinou smrtí?“

„Moc dobře ne. Mohl bych dostat šest tejdnů placenýho volna?“

„Nepravděpodobné. Tvůj táta mi řekl, že ses s tou ženou vlastně nikdy ani nesetkal. Kromě toho jsi základní pilíř celé naší organizace.“

Mám takovej dojem, že ta poslední poznámka byla míněna sarkasticky.

13.46 — Protože mi Zee pořád ještě nezavolala, rozhod sem se prolomit tu zeď mlčení a brnknout jí sám. Po telefonu se zdála šťastná, že mě slyší, a řekla, jak moc jí to bylo líto, když se doslechla o mý bábině.

„Jak to s ní vypadá?“

„Pořád vytuhlá. Vlastně už ji zredukovali na obsah malý urny.“

„Ne, myslela sem, jak to pokračuje? Podle toho, co sem slyšela, už pohřeb proběhl.“

Ve stručnosti sem jí shrnul víkendový události.

„Tak co, Zee, užila sis to v sobotu s Frankem?“

„Užila, hrozně moc. Dost ho zajímá jihokalifornská architektura. Věděl toho o našem domě víc než já. Řekl taťkovi, že by citlivý architekt dokázal navrhnout bazén, který by náš pozemek nakonec ještě zkrášlil.“

„Co na to povídal tvůj táta?“

„Udělal to svý obvyklý nezávazný hmmm.“

„Cos podnikala včera?“

„Vyrazili jsme si s Frankem na pláž.“

„To si s tím chlapem strávila celej víkend?!“

„No a proč ne? Tys tady nebyl.“

„Je o šest let starší než ty, Zee. Pokud se tě třeba jenom dotkne, půjde do lochu. Zákon to povoluje až vod osmnácti!“

„Děkuji vám, pane patnáctiletý, za váš zájem. Určitě to budu mít na paměti.“

„Ten chlap má tuny holek, Zee. Je to zhýralec a děvkař.“

„To jenom proto, že se na něj ty ženský pořád lepí. Je pochopitelné, že si muž poslouží vzorky zdarma. Ty holky pro něj nic neznamenají.“

„A ty jako jo?“

„Možná. Minulost našich rodin má spoustu styčných bodů, to přece víš.“

„Myslel sem, že ste předurčený milovat Twispy.“

„To jsem neřekla. Řekla jsem, že jsem slyšela spoustu historek o Twispech, a přirozeně mě to zaujalo. Stejně tolik historek jsem si ale vyslechla i o Saundersech.“

„Tak co bude s námi?“

„Hm, a co bys dělal ty, Scotte? Kdybys byl na mém místě, chodil bys radši s pohledným, inteligentním a kultivovaným mužem, nebo s urážlivým a panovačným klukem?“

Zbytek naší konverzace ani nemá cenu zaznamenávat. Jsou to všechno příliš bolestný vzpomínky.

Jak docela jinak by byl svět vypadal, kdyby bábina Estella počkala s tím, než skočí pod auto, ještě jeden den.

16.05 — Řek sem strejdovi Jakeovi, že se mnou Zee pěkně vymetla. Podle jeho názoru je to jedině dobře. Prej sem si „nabral moc velký sousto“ a je lepší zažít „menší bolest teď než velký trápení později“.

Řek sem, že mně to už v tuhle chvíli připadá jako „velký trápení“.

„Jo, Scotty, já vím, že to není žádná sranda. Něčím takovým si ale musíme projít všichni. Věř mi, i pro tebe se třeba už brzo najde nějaká milá holka.“

To je možný, jenom doufám, že to nepotrvá dalších zasranejch třináct dlouhejch let jako v jeho případě.

ÚTERÝ, 13. ČERVENCE

V hokně. Ploužím se jak zombie. Připadám si tou zradou Azury Prestonový úplně vyždímanej. Proč působěj holky jako silně návykový drogy? Nemyslím, že je to jenom nenaplněná touha. Pořád mám v záloze svoji věrnou lásku: vlastní dlaň. Ne, ony se vám, mrchy jedny hřejivý a lahodný a s cukrovou polevou, zažerou až do mozku. A pak ucuknou a sledujou, jak se celá vaše bytost svíjí panikou. Takováohavnost!

Dneska se povolávaj zpět do akce herci, kterým se podařilo projít prvním kolem. Na každýho si teď komise vyšetří delší čas. Moje favoritka z dětskýho seriálu, Dara, zůstává pořád ve hře o roli paní Twispový. Zatímco čekala, přines sem jí kafe a moje ruka se dovopravdicky dotkla tý její. Cejtím, že se ve mně vůči tý ženský, která musí bejt minimálně dvakrát tak stará jako já, probouzí něco zvláštního. Úplně nás vidím, jak se společně zapisujem v nějakým laciným motelu. Bohužel se ale jako velká většina žen na týhle planetě tváří, jako by ani nevěděla, že existuju.

19.38 — Strejda Jake se po práci nevrátil dom. Předpokládám, že se těší ze společnosti rozkošný Lillian. Snažím se nežárlit na jeho štěstí v milostným životě, zatímco já se bahním v jámě plný zoufalství. Černá, černá. Všecko je skrznaskrz černý.

STŘEDA, 14. ČERVENCE

Ve Francii maj Den pádu Bastilly. Předpokládám, že moje bejvalka ho slaví s jistým žabožroutským hajzlem. Mnoho zdaru vám oběma. Zjišťuju, že teď nenávidím všecko francouzský a Sheeni Saundersová a její mužskej potomek stojej na samotným vrcholu mýho seznamu. Napadlo mě, že ta ženská nejspíš musela bejt fotříkova Azura Prestonová, až na to, že on to s ní fakticky dělal. Počítám, že o to tvrdší ránu do žaludku mu pak musel jejich rozchod způsobit. Vám snad nepřijde, že to právě její vinou se proměnil v celoživotní kyselou prdel?

Strejda Tyler se ukázal na snídani s pár pozitivníma informacema. Rozhod se zainvestovat do společnosti na výrobu StopPotů a pět procent svý investice připsal na mý jméno. To znamená, že pokud budou StopPoty slavit raketovej úspěch, což by podle mýho soudu rozhodně měly, jestli se aktivní chlapi chtějí zbavit nepříjemnýho zápachu, tak budu už brzo dřepět na slušný hromádce prachů. Možná svůj první šek z dividend obětuju na to, abych nechal profesionálně zpřelámat vopálený haksny jistýho studenta MBA.

15.28 — I když Sylvie sem vláčí na to grilování před komisí jednoho herce za druhým, dopřál si fotřík další bezstarostnej dvouhodinovej oběd. Strejdovi Jakeovi řek, že dělá pohovor s potenciálním novým agentem, který by ho měl zastupovat. Může bejt, ale taky třeba podvádí mou drahou matku s ukiažským dárečkem Francii. To pomyšlení mě děsně vysírá. Vím, že kdyby na to máma někdy přišla, letěl by ze dveří jak raketa.

21.07 — Právě sem přetrpěl dlouhou domácí večeři s mejma milujícíma rodičema, strejdou Jakem a Lillian. Máma je pozvala, protože se vo fotříkova mladšího bráchu eminentně zajímá, možná proto, že do práce na jeho chrupu investovala tolik času a námahy. (Ten člověk měl jako dítě velice chabou ústní hygienu, zatímco já se prakticky narodil s dentální nití v ruce.)

Člověku se z toho dělá málem až blbě vod žaludku, jak nadšeně se Jake a Lillian tváří ve společnosti toho druhýho. Dělají takový ty nechutný věci, jako že se držej u stolu za ruce, dokud jim nenaservírujou žvanec. Lillian je ohromně milá a s mojí mámou se okamžitě spřátelila. Během pěti minut od seznámení už spolu důvěrně klábosily jako dlouho ztracený sestry. Máma se ji pokoušela oslovovat „Lilly“, ona jí to ale zdvořile zatrhla. Nelíbí se jí ani „Lill“. Má radši, když jí lidi říkají „Lillian“, i když je to dost dlouhý jméno vo celejch třech slabikách. (Vlastně má dokonce ještě o slabiku víc, než celý méno a příjmení mýho strejdy.)

Lillian je rodilá Losangelesanka, která vyrůstala v Západním Hollywoodu. Účinkovala v pár filmech, ale většinou pracuje na jevišti. Zpívala a hrála už ve víc jak třiceti muzikálech, začínala, když jí bylo jedenáct. Před pár lety viděla fotříkovo číslo v Normandii, ale nikdy ji nenapadlo, že jednoho dne „potká jeho kouzelného mladšího brášku“. Když pronesla tydle slova, ještě se k němu naklonila a políbila ho na rty. Úplně ste mohli vidět ty amorky, co se nad nimi ve vzduchu vznášeli. Pokud vás zajímá můj názor, strejda nejenže spolknul háček, on sežral i prut s navijákem.

Jedna věc je naprosto jasná. Sylvie není jenom mistr přes casting, je i geniální dohazovačka. Napadlo mě, jestli by někde nedokázala vydolovat nějakou krasavici i pro mě?

ČTVRTEK, 15. ČERVENCE

Takže Roger Baine se našel. Dozvěděl sem se tu novinku od Veevy, když sem jí nes její ranní bylinkovej čaj. Ochechule byla připravená hnát se za ním až na konec světa, ale nakonec ho lokalizovala na pětiakrovým kusu pouště za Twentynine Palms v Kalifornii. Žije tam pod jménem R. Pasco Baine. Veeva naťukala jeho adresu do svýho komplu a našli sme si to na Google Earth. Detailní pohled ukázal rezavou schránku, pustý lány pelyňku a — v dálce — nízkej barák z betonovejch bloků.

„Tak jo, Scotte, co ti napovídá tenhle obrázek?“

„No, neválí se zrovna v prachách a nemá strach z horka.“

„Dobře. Co dál?“

„Hm, nejspíš si na stavbu svýho sídla zapomněl najmout architekta.“

„Fajn, dál.“

„Není moc pořádkumilovnej a na zahradničení si nepotrpí.“

„To je všecko pravda, ale jeden zásadní bod ti tady uniká.“

„A to je?“

„Chlapi, co se stáhnou na opuštěný varty v poušti, většinou nebývají moc společenští. Možná je to dokonce nějaký ten poustevnický týpek.“

„Taky to třeba může bejt fanda do kamenů nebo do kaktusů nebo třeba ještěrek.“

„Možná, ale příliš pravděpodobné to není. Myslím, že si tam v sobotu udělám výlet. Chceš se přidat?“

„Jasně.“

„Fajn. Vyzvednu tě brzo ráno, o půl sedmý.“

„To existuje něco jako půl sedmý ráno?“

„Ano, a je to velice příjemná denní doba. A vezmi si laskavě oblek.“

„Proč?“

„To uvidíš.“

12.14 — Uma Spurlettiová se ukázala ve tři čtvrtě na dvanáct s poznámkama k nově nahozenýmu dějovýmu oblouku pro prvních deset epizod. Ta ženská má očividně rozsáhlej a velice lichotivej šatník, fax ovšem postrádá. Netřeba říkat, že Jake s ní okamžitě vyrazil na oběd.

13.47 — Vykašlal sem se na dlouhodobý vyholování koulí a teď musím znova snášet to iritující svrbění. Doufám, že mě to nepohodlí pomůže naočkovat proti Azuře Prestonový a jí podobnejm. Od týhle chvíle mám v úmyslu pohlížet na holky pouze jako na nástroje, který by se daly použít pro potěchu mejch smyslů.

15.08 — Když se strejda Jake před chvílí vrátil, vypadal trochu zelenej v obličeji. Nebyla to ale žádná otrava z jídla. Nad svejma manicotti Uma odpálila bombu. Řekla mu, že vážně uvažuje o rozchodu se svým manželem, tím felčarem, co Denně zachraňuje životy.

I když Jake právě absolvoval mimořádně dlouhej oběd, okamžitě sme se přesunuli do kantýny na rychlou kofeinovou vzpruhu. Sedli sme si do koutka vedle párku hipísáckejch koček bez podprd.

„Tak jo, Jakeu,“ řek sem, „vysyp to. Spal jsi s ní?“

Jake po mně vrhnul takovej ten pohled, jako co je mi po tom, ale nakonec přece jen odpověděl. „Ne, ale bylo to jen tak tak. Nemyslím, že by se vzpírala, kdybych se o něco pokusil.“

„Tohle nemůžeš udělat, Jakeu. Nemůžeš rozbít, co je mezi tebou a Lillian. Vy dva se k sobě dokonale hodíte.“

„Znám Lillian teprv pár dnů. Umu miluju od doby, co mi bylo patnáct — to je víc jak půlka mýho života. Čekal jsem celý roky na to, až řekne přesně to, co mi pověděla dneska.“

„Poslyš, Jakeu, i kdyby svýho muže fakticky opustila, tak s tebou by se dala dohromady, jenom aby nezůstala sama. Nejspíš by vám to stejně dlouho nevydrželo.“

„Nebylo by to kvůli samotě, Scotty. Vrátila by se ke své první lásce.“

„To je dávná historie. Měl bys myslet na Lillian.“

„Máš pravdu. Měl bych se k Lillian zachovat férově a aspoň jí o Umě říct.“

„Ne. Ne. Ne. Bože, ne. Jestli to uděláš, bude si Lillian připadat zneužitá a zrazená.“

„Kdy se z tebe stal takovej expert na ženský, Scotte?“

„Jsem Twisp, Jakeu. My se můžem vždycky spolehnout na to, že za takovejchhle okolností se rozhodnem špatně. Co kdybysme pro změnu vyzkoušeli zlomovej precedens? Že by jako ňákej Twisp udělal něco inteligentního.“

„A to má být jako co?“

„Chovat se k Lillian normálně a jednoduše počkat, jak se ta záležitost s Umou vyvine. Možná že od manžela ani neodejde.“

„To jo, vypadá dost nerozhodně. Psychologové maj ve zvyku se ve všem sáhodlouze rejpat, než podniknou nějakej závažnej krok.“

„Tak mě trochu poinformuj, Jakeu. Je Lillian dobrá v posteli?“

„Pro tebe koukám žádný hranice neexistujou, co, Scotty? Náhodou jsme měli ten nejlepší sex, co jsem kdy zažil.“

Jestli sem žárlil? Nosí papež srandovní hučky?

„No tak se prober a řiď se čuchem, Jakeu. Lillian je to nejlepší, co tě kdy potkalo. Jestli to s ní poděláš, budeš toho litovat po zbytek svýho života. A tvůj jedinej synovec tě bude považovat za naprostýho trotla.“

„Ty nejseš můj jedinej synovec. Je tady ještě Tyler.“

„Tak budeš mít dva synovce, co si o tobě budou myslet, že seš totální trotl.“

„No fajn, rozumbrado, jestli jseš tak chytrej, jak je potom možný, že ti právě dala kopačky tvoje mladičká královna krásy?“

Rána pod pás, ale strejda měl za sebou vyčerpávající den. Nějaký to mlácení kolem sebe se dalo očekávat.

„Netvrdil sem, že sem chytrej, Jakeu. Jenom sem řek, že poznámidiotský chování, když ho vidím.“

PÁTEK, 16. ČERVENCE

Z Vegas konečně dorazila moje školní dokumentace a máma mi poslala přihlášku na tu Veevinu (a Zeeinu) nóbl školu. Školný činí nestydatejch jednatřicet tisíc ročně. Mám takovej pocit, že přinejmenším stejnou sumu bude třeba vyplajznout u cvokaře za to trauma, že musím začínat v novým ústavu. Nebudu tam znát vůbec nikoho kromě Zee, pro kterou jsem podle všeho mrtvej muž. Jak pochmurný bude mý září.

Ještě sem se zastavil za strejdou Tylerem, než sem si to odfičel do hokny. Právě snídal ve společnosti Wall Street Journalu a Sporting News. Nahodil přiměřeně šokovaný obličej, když sem ho informoval, že Uma Spurlettiová uvažuje o tom, že by opustila svýho muže.

„Takže předpokládám, že se zas dá dohromady s Jakem.“

„Ne, ten má plnou hlavu svý nový přítelkyně Lillian. Myslím, že bys jí měl cinknout.“

„A proč si jako myslíš, že by se se mnou chtěla bavit?“

„No, dělá konzultantku seriálu, kterej produkuješ. Co kdybys ji pozval na oběd, abyste prodiskutovali tematiku mnohočetnejch osobností?“

„To není špatnej nápad, Scotte.“

„Jestli se uvidíš s Jakem, nezmiňuj se, že sem ti to navrh já.“

„Jasně. Rozumím.“

10.27 — Když sem jí dneska ráno doručil bylinkovej čaj, vyslovila mi Veeva soustrast k mýmu rozchodu s Azurou. Zeptala se mě, jak se s tím vyrovnávám. Řek sem, že to není zas tak žhavý.

„Víš, Scotte, existují určité dívky, které přijdou na svět s razítkem lamačka srdcí v rodným listě. Myslím, že Azura Prestonová by mohla být jedna z nich. Postarala se, aby to vyznělo, jako že ten rozchod je tvoje chyba?“

„Jo, povídala, že sem urážlivej a panovačnej.“

„To je klasická taktika lamačky srdcí. Je to ironie, ale přesně tyhle vlastnosti z ní dělají ideální adeptku pro roli Nickovy dcery v tom seriálu. Scénář od ní vyžaduje, aby byla tak trochu koketa.“

„No, tolik toho hraní zas potřeba nebude!“

„Ne, my neobsazujeme proti typu.“

Taky sme probrali rozjíždějící se domácí krizi Umy Spurlettiový.

„Phil je moc milý chlap,“ poznamenala Veeva, „ale už tehdy před lety jsem Umě radila, aby si ho nebrala.“

„Proč?“

„Jenom z velice mála doktorů bývají dobří manželé, Scotte. Mají náročné zaměstnání a na sklonku dne jim toho pro ubohou manželku moc nezbývá. Takže když se teď do Umina života vrátil Jake, už jí najednou nestačí jenom leštit stetoskop a sbírat špinavý fusekle z podlahy. Začne v té své pozlacené klícce nervózně poletovat.“

„Jenže Jake musí zůstat věrný Lillian. Ideálně se doplňujou.“

„Tak to může připadat nám, ale co my víme o jejich společné minulosti? Nezapomínej, že to spolu dělali každou středu večer skoro čtyři roky. To může být hodně návykové.“

„On jí ale musí odolat!“

„Odolat Umě, když nasadí svůj šarm? Na jaký planetě to žiješ, Scotte?“

Držel sem jazyk za zuby a nezmínil se o tom, že strejda Tyler má taky o Umu zájem, protože Veeva s ním podle všeho měla vlastní plány. Kdyby se provdala za Tylera, stala by se z ní kromě sestřenice mejch nevlastních sester navíc i manželka mýho bratrance, čímž by se mezi náma vytvořilo dvojitý příbuzenský pouto.

12.18 — V poledne sem byl celej nervózní, ale všecko se vyvrbilo dobře. Strejda Jake a fotřík vyrazili na oběd s Brendou, tou režisérkou. Předpokládám, že půjde o pracovní schůzku s minimem flirtování. Já si zatím naplánoval v kantýně žhavý rande s Edwinou, jen co doklepe poslední zrevidovanou verzi scénáře.

16.10 — Už oznámili výsledky castingů. Dara, ta holka, kvůli který dělalo moje pětiletý srdce buch, buch, buch, bude fotříkova televizní manželka. Ani nemusela lýzt nikomu do prdele (pardon za to obrazný vyjádření), protože makala s Brendou i dřív. Zmínil sem se už, že naše nová režisérka je ohromně fajn ženská? Vytvořilo se mezi náma do jistý míry přátelský pouto díky našemu společnýmu opovržení a hluboký averzi vůči jejímu předchůdci Redgeovi.

Fotříkova bráchu a agenta v jedný osobě bude představovat jistej Eric. Zatím o něm nevím nic, krom toho, že když se usmívá, ukazuje obrovskou pusu plnou zářivě bílejch zubů.

Jako fotříkova syna vybrali kluka ménem Curtis. Jedná se o ideálního dětskýho herce. Je mu šestnáct (zkontrolovali rodnej list), ale vypadá na dvanáctiletýho. Řek mi, že se každej den holí, ovšem zda prohání břitvu i po intimních partiích, se můžu jen dohadovat. Jeho ksicht vyniká dětskou pletí tříletý dívenky. Nejenom že trpí nedostatkem testosteronu, má taky jedno z těch pohlavně neurčitejch jmen. Ve Vegas sem znal dva lidi jménem Curtis: vobě to byly holky.

21.38 — Strejda Jake zůstal po práci nezvěstnej. Právě sem mu volal na mobil. Byl zrovna v tom hollywoodským klubu a koukal na Lillianino vystoupení.

„Co se děje?“ zeptal se.

„Nic důležitýho. Jenom sem byl zvědavej, kde seš.“

„Už jsem velký kluk, Scotte. Nepotřebuju děvče na hlídání.“

„Až Lillian dozpívá, co kdybyste si udělali výlet do Vegas a vzali se?“

„Proč si to nevrazíš do ucha a nezdechneš?“

No, aspoň sem mu do mozku zasil semínko.

Páteční večer a já sem bez rande. To by mě zajímalo, jestli to už Zee s Frankem dělala?

SOBOTA, 17.

Byl to boj, ale vytáhl sem svý zmrtvělý tělo z postele včas, abych mohl čekat před barákem navlečenej do obleku, až Veeva dorazí v tom svým nóbl automobilovým sirotkovi. Cestou na dálnici se zastavila v cukrárně na Wilshire. Dal sem si tři koblihy a ona zas schrastila pár výtisků Strážní věže od dvojky dobře oblečenejch černošek, co držely hlídku pod markýzou obchodu.

„Dáváš se na náboženství?“ zeptal sem se, když sme si to fičeli pryč.

„Ne, Scotte, ale když se hodláš přiblížit potenciálnímu poustevníkovi, možná i ozbrojenýmu, tvoje šance, že tě nezastřelí, výrazně vzrostou, pokud předstíráš, že jsi poslem Ježíšovým.“

Kromě toho, že je děsně krásná, se Veeva vyznačuje i značnou inteligencí. Proto jí taky platěj takový balík.

Hnali sme si to na východ (vlastně spíš na jih) po mezistátní 10. Protože vládla prakticky hluboká noc, byla doprava ještě docela slabá. Zeptal sem se Veevy, jestli si myslí, že si fotřík s Sheeni něco začal.

„No, pokud jo, Sheeni se o tom nezmínila.“

„Myslíš, že kdyby se dal táta dohromady s Sheeni, byl by šťastnej?“

„To já nevím, ale pochybuju. Nemyslím, že by chtěl zničit své manželství.“

„Táta není zrovna šťastnej chlap.“

„Jo, všimla jsem si. Možná patří k těm lidem, co mají termostat štěstí nastavenej na nízké hodnoty. Myslím, že opravdu ve svém živlu je, když se může předvádět. Jestli bude mít tenhle seriál úspěch, řekla bych, že by mu to mohlo pořádně zvednout náladu.“

„Podle mýho by tyhle bejvalky měly člověku jednoduše jednou provždy zmizet ze života.“

„Vážně? Copak ty bys nechtěl potkat Azuru Prestonovou třeba za dvacet let?“

„Vůbec ne,“ zalhal sem.

„Otázka, kterou by sis měl položit, Scotty, zní, proč Sheeni přerušila svou oslnivou akademickou kariéru a přijela do Los Angeles?“

„No, je tu přece její syn.“

„Pravda, ale kolik matek následuje své děti na postgraduál?“

„Taky je tady táta.“

„Sheeni si podala žádost o místo na Kalifornské dávno předtím, než se tu tvůj táta vůbec ukázal. Ne, on nebyl tou místní atrakcí. Kdo další je v L. A.?“

„Ty?“

„Drž se reality, Scotte. Zkus uvažovat v trochu širším měřítku.“

„Trent Preston?“

„Jo. Její první láska. Ten chlápek, co si získal mezinárodní slávu a uznání. Nepřekvapilo by mě, kdyby ho moje teta chtěla zpátky.“

„Vždyť ho přece pustila k vodě kvůli mýmu tátovi.“

„To ano, jenže holky v tomhle věku bývají přelétavý.“

O tom mi povídejte.

„Takže ona vyjíždí po Trentovi?“

„Sheeni by se nedopustila ničeho tak očividného, Scotte. Ne, postupovala by o poznání prohnaněji.“

„Třeba jako že by se postarala, aby se její syn seznámil s Azurou Prestonovou?“

„Mrzí mě, že jsem jí v tom pomáhala, Scotte. Nemyslelo mi to.“

„To je dobrý.“

Dávalo to dokonalý smysl: když se její syn zaplete s dcerunkou, má ona důvod stýkat se s tatíčkem.

„Tak proč se tahá s mým otcem?“

„No, možná je to ze sentimentu. Možná k němu pořád chová něžné city.“

„Teď je na tobě, aby ses držela reality.“

„Jasně. No, fakt nerada to říkám, ale třeba využívá tvého tátu jako návnadu, aby vzbudila u Trenta žárlivost. Konec konců, ti dva spolu svého času o její lásku soupeřili.“

„Nemyslím, že má šanci, Veevo. Přijde mi, že Trent svoji manželku miluje.“

„Violet je ohromně milá, ale je o něco starší než on a je to na ní znát. V jeho věku jsou chlapi přímo zralí na krizi středního věku, a k tomu často patří trofejní zajíčci.“

„Nemyslím, že by se Sheeni kvalifikovala na tenhle post.“

„Nejspíš ne, ale snaží se, co to jde.“

Za Cabazonem sme zahnuli na dálnici 62, která se klikatí mezi pustejma hnědejma kopcema. Když sme projeli vyprahlým městem Yucca Valley, ustoupily ty kopce do dálky a v okolním terénu převládla skoro dokonale plochá poušť. O půl hoďky pozdějc nám Veevino GPS poradilo zahnout po vedlejšce na sever. Po pár kilácích jízdy po týhle silnici sme zabrzdili před Rogerovou zrezivělou poštovní schránkou. Podle údaje na Veevině palubní desce činila venkovní teplota dvaačtyřicet stupňů. Bylo přesně 10.12.

„Co kdybys zůstal tady, Scotte?“

„Ani náhodou, dej mi jeden ten časák a dem na to.“

Bez jakýhokoli incidentu sme prošli po nedlážděný příjezdový cestě a zaklepali na oprýskaný přední dveře. Otevřela postarší ženská s ještěrčí tváří v šortkách a vybledlým triku. Šprnda žádná, ale zoufale by ňákou potřebovala.

„Dobré ráno,“ usmála se Veeva a natáhla k ní ruku s časopisem. Já se zbožně usmál a řídil se jejím příkladem.

Žena nás přejela pochybovačným pohledem.

„Hej, Ruby,“ zaječela, „máš tady zas ňáký ty svoje pobožnůstkáře.“

Otevřela nám síťové dveře a my vešli za ní do obýváku. Několik prosezenejch pohovek, pár kousků starýho hnědýho nábytku v mexickým stylu a všeprostupující odér, jako by tam natáh brka nějakej dlouhodobě nemocnej. Kdesi poblíž se hlučnej větrák horečně pokoušel osekat ten hic. Dovnitř vrazila další šeredná ženská, která si utírala ruce do kuchyňský utěrky.

„Hojky,“ pozdravila. „Sem příslušnice církve Svatýho hrobu, ale ráda vám nabídnu sklenku ledovýho čaje. Já sem Ruby a todle je Beryl.“

„Děkujeme,“ řekla Veeva. „Moc rádi se trochu napijeme. Je horký den na konání božího díla. Já jsem Veeva a toto je můj synovec Scott.“

„Moc mě těší,“ řekla Ruby. „Posadíme se v kuchyni? Tam je trochu věčí chládek.“

Kuchyň nesmrděla až tak strašně, ale jinak vyhlížela stejně bezútěšně. Usadili sme se na dvě rachitický židle a ovívali se Strážní věží, zatímco nám Ruby chystala občerstvení. Beryl dřepla na stolek co nejdál vod nás a vrátila se ke svý křížovce.

„Máte moc pěkný dům,“ lhala Veeva.

„Líbí se nám tu,“ odpověděla Ruby. „Nedal by si mladej džentlmen rači kokakolu?“

Řek sem, že ledovej čaj mi naprosto vyhovuje.

Položila na stůl tác se sušenkama a naservírovala nám vysoký sklínky s vlažným čajem. V každý plavala jedna kostka ledu svádějící marnej boj o život. Sušenky byly pekanový a docela dobrý. Do jedný sem se zakous a rozhlížel se kolem. Žádný usvědčující baseballový suvenýry. Že by nás ta Ochechule vyslala po špatný stopě? Veeva měla evidentně stejný pochybnosti.

„Je to tu, hm, dost zastrčené,“ poznamenala Veeva. „Vy tady, dámy žijete samy?“

„Žijem tu s pánem domu,“ odpověděla Ruby. „Jel do města nechat si ostříhat vlasy a pro nějaký enzymy do septiku. Se nám to festovně ucpalo, esli vám to tu divně smrdí.“

„Ne, nevšimla jsem si,“ lhala vesele dál Veeva. „Líbí se mi chlapi, co si dovedou poradit sami. Takže vy jste za něj vdaná?“

„I tak se to dá říct,“ odvětila Ruby.

„A Beryl je vaše sestra?“ vyzvídala Veeva.

„Je něco jako moje sestra,“ řekla Ruby. Beryl okamžitě vzhlídla vod svejch novin a střelila po Ruby pohledem, kterej mi připadal skoro až výhružnej.

„Jak milé,“ pokračovala Veeva. „A copak dělá váš manžel?“

„Ále, Pasco je v důchodu,“ vysvětlila Ruby. „Dřív si vydělávalsportem.“

„Vážně!?“ vykřikla Veeva. „A čím přesně?“

„Nó, Pasco nechce, abysme o tom mluvily,“ řekla Ruby. „Věříte v absolutní pravdivost bible?“

„Samozřejmě,“ prohlásila Veeva, „to snad každý, ne?“

„Takže ste obeznámený s druhou knihou Samuelovou, verš 12.8?“

„Ano, jistě,“ prohlásila Veeva přesvědčivě. „Stejně jako můj synovec.“

Přikývl jsem na potvrzení — čeho, to sem neměl tucha. Ruby se usmála a nabídla mi další sušenku.

„Pomodlíme se?“ navrhla.

Všichni kromě Beryl se svezli na kolena na odřené linoleum a Ruby nám předříkávala zdlouhavou a děsně užvaněnou modlitbu. Zablokovanej septik zmínila na čestným místě. Konečně sme řekli „amen“ a vyškrabali se na nohy.

„Tímhle se domácí práce neudělaj,“ podotkla Beryl.

„Co říkáte, že bychom počkali a seznámili se s vaším manželem?“ zeptala se Veeva.

„Tak to by teda nešlo,“ prohlásila Beryl, „ale ručím vám za to, že by se vám nelíbil. Pasco nemá cizáky v oblibě — vůbec žádný!“

„To ne,“ připustila Ruby. „On je to dost nespolečenskej bručoun.“

Ještě jednou sme Ruby poděkovali, zatímco Beryl nás velice účinně poháněla ze dveří. Vrátili sme se do Veevina teď už rozhajcovanýho auťáku a vyrazili k Twentynine Palms. Když sem na svým iPhonu chytil signál, vygooglil sem si ten citát z bible.

„Tak co se tam říká?“ vyzvídala Veeva.

„A dal jsem tobě dům pána tvého i ženy pána tvého v lůno tvé.“

„Přesně jak jsem předpokládala,“ prohlásila Veeva. „No jo, takže tu máme malou komplikaci.“

„A jakou?“

„Tylerův táta má dvě manželky. Je to takovej polygamní poustevník žijící v poušti.“

Tak tohle už je fakticky hodně úchylný — dokonce i na Twispa.

Veeva mě nechala v telefonu vyhledat nějaký místo, kde bysme si mohli dát oběd, s jmenovitým zákazem hamburgerovejch vývařoven. Našel sem jeden mexickej podnik, kterej vypadal slibně a nechal Veevu mrknout na recenze na Yelpu.

„Hádám, že to půjde,“ prohlásila. „I když se trochu bojím o tu holku, co se celou noc nevyspala, jak se snažila vyblít z podoby. Mám takový pocit, že tamales vynechám.“

Veevino GPS nás bezpečně dovedlo na místo a oba sme okamžitě zapadli na toaletu, abysme ze sebe dostali všecek ten ledovej čaj. Objednal sem si kombinovanej talíř číslo šest, kterej byl vynikající. Veeva se spokojila s tostadou, což je v podstatě salát v mexickým převleku.

„Člověk by čekal, že při dvou manželkách bude aspoň jedna pohledná koc,“ poznamenal sem, zatímco sem usrkával panenskou margaritu.

„Jo, dvě obludy a problémy se septikem navrch. Cítils to samé, co já?“

„Copak šlo si toho nevšimnout? Mouchy byly z toho smradu celý v rauši. Pořádaly mejdlo na všech okenních sítích. Povíš to Tylerovi?“

„Nevím. Musím si to promyslet. Uvidím, co na to řekne moje matka.“

„To ti máma slouží jako tvůj consigliere?“

„Občas, Scotte. Má děsnou spoustu zkušeností. I když většinou se jí zeptám na radu, a pak udělám přesný opak.“

„Pokud se za Tylera vdáš,“ upozornil sem ji, „budeš mít tři problematický tchyně.“

„Pravda, ale taky bych měla manžela svých snů. Jsem do Tylera zblblá už od dob, co mi bylo čtrnáct.“

„Vyrazila sis s ním někdy na rande?“

„Vlastně ne. Ne na rande v tom pravým slova smyslu. A já bych pro něho taky byla ta pravá. Proč jsou chlapi tak slepí?“

„Proti gustu, znáš to. Aspoň vidíš, že muži z Tylerovy rodiny se sňatkům nevyhejbaj.“

„To teda vidím, Scotte. A jak.“

18.18 — Ani fotřík, ani strejda Jake se na večeři nedostavili. Máma povídala, že táta musí pracovat přesčas, protože v pondělí začnou zkoušky. Fotřík se ukázal něco málo po osmý. Našel sem ho v herně, jak žongluje kulečníkovejma koulema. Tohle dělává (i když ne tak často jako dřív), aby se udržel ve cviku.

„Jaký byl výlet do pouště, Scotte?“

„Fajn. Viděli sme pár zajímavejch rostlin.“

„Co že sis navlíknul oblek?“

„Veeva mě vzala do takový luxusní mexikánský restaurace.“

„Vidíš, já bych myslel, že restaurace v těch končinách si na formálnost moc nepotrpí.“

„Tahle jo.“

V zájmu svý matky sem usoudil, že fotřík potřebuje varování.

„Veeva si nejspíš myslí, že její teta to zkouší na Trenta Prestona.“

Fotříkovi vypadla koule z ruky a zanechala rýhu v Tylerově dubový podlaze.

„Proč si to myslí?“

„To nevím. Nejspíš se o tom spolu bavily.“

„To mi přijde velice nepravděpodobné. A vy byste neměli s Veevou roznášet drby.“

„Tak to tě nejspíš nezajímá ani ta druhá věc, co mi řekla.“

„A to bylo co, Scotte?“

„Nějakej zoufalec sepsal neautorizovanej Trentův životopis. Podle všeho se tam zmiňuje i o tobě a Sheeni Saundersový.“

„Aha, tak o tomhle už Trent dobře ví. Je to samá hnusná pomluva. Jeho právníci mu to zatrhli.“

„Jo, vyděsili nakladatele. Proto se ten pisálek taky přesunul do Indie a plánuje to publikovat na webu, dva dolary devětadevadesát za stažení. Čeká, že na tom vyrejžuje miliony.“

Fotřík zbělel jako křída.

Děsně se mi líbí trochu mu otřást jeho životníma jistotama.

NEDĚLE, 18. ČERVENCE

Strejda Tyler měl s sebou dneska ráno při brunchi hned dvě ženský. Ne, nekráčí ve stopách svýho tatíka. Byly to Brenda, ta režisérka, a její životní partnerka Anna, která navrhuje kostýmy pro filmy. Pozvání na Tylerův nedělní brunch patří k benefitům práce na fotříkově seroši. Podle všeho sou jeho brunche dost proslulý a pozvání na ně se cení hodně vysoko. Tyler je rád udržuje v intimním duchu, takže od chvíle, co sme se ukázali, z nich vyšoup všecky senátory, významný podnikatele a slavný sportovce. A já si celou tu dobu myslel, že mu akorát pomáháme zabít pár hodin o nudnejch nedělích.

Anna je skoro stejně užvaněná jako Brenda. Musí to bejt dost záhul dostat se u nich doma ke slovu. Měla na sobě vobtažený klasický šaty, co koupila na blešáku Rose Bowl Flea Market za pár šupů. Navrhoval je jistej Adrian a prodával roku 1947 ve svým butiku v Beverly Hills. Máma nad nima z jakýhosi důvodu úplně slintala a donutila Annu, aby se zvedla a obrátila límeček, aby si mohla prohlídnout značku. Ukázalo se, že Anna patří ke světovejm expertům na toho návrháře, kterej byl ve svý době děsně slavnej (nejspíš že měl to trapácký babský méno). Souhlasila, že pomůže mámě taky sehnat nějaký jeho použitý šatstvo. Annin účes, mejkap, šperky, kabelka, boty, všecko ladilo s tím vzhledem z roku 1947. Snad ani nemusím podotýkat, že se z ní vyklubala velká fanynka Ohniváků Kena Kerna. Děsná škoda, že tam nebyl strejda Jake, aby se s ní seznámil. Doufám, že se nachází ve Vegas a právě se probouzí s těžkou opicí po svatební noci.

Po snídani strávil fotřík pětačtyřicet úzkostnejch minut na telefonu s Trentem Prestonem. Pochybuju, že by prodiskutovávali plány na sjednocení našich dvou rodin prostřednictvím dohodnutýho manželství jejich jedinejch potomků. Stejně bych se jim na to vyprd, protože sem se rozhodl, že Zee nestojí za nezbytný vyholování koulí. (Doufám, že to svrbění brzo přestane, poněvadž mě to dohání k šílenství). Hádám, že se s ní uvidím zejtra, i když už je mi to naprosto fuk. Pochybuju, že si uvědomuje, že je pouhým pěšákem v zoufalý milostný partii ďábelský matky svýho přítele.

22.07 — Další víkend je skoro za náma. Prubnul sem projížďku na kole, jenomže s tím strništěm v rozkroku se proměnila v praktickou ukázku aplikovanýho tejrání mejch koulí a stehen. Musel sem to vobrátit a jet zpátky. Dal sem si pár bazénů a pak sem se tam jen tak poflakoval, dokud se mý dva strejdové s Lillian nedostavili na večeři.

Ty dvě hrdličky do toho ještě pořád nepraštily, zato ale bez ustání vrkaly a cukrovaly. Sem rád, že tam byl strejda Tyler s náma, aby se osobně přesvědčil, že má pole působnosti volný a může to na Umu směle rozehrát. Lillian slouží ke cti, že se k Tylerovi chová jako k dalšímu členovi týmu a nezdá se, že by na ni dělala bůhvíjakej dojem jeho sláva nebo hromady prachů. Jemu je podle všeho sympatická, a než sme dojedli, už spolu ti dva vesele vtipkovali. Pokud mu to nevyjde s Umou (nebo Veevou), měl by Tyler co nejrychlejc navštívit Sylvii a nechat se vědecky spárovat s vlastním ideálním protějškem.

Máma u večeře oznámila, že má nový zprávy od tety Joanie z Oaklandu. Oaklandští poliši si z telefonních záznamů ověřili, že ten řidič posílal textovku přesně v okamžiku nehody. Obvinili ho z neúmyslnýho zabití.

Teta navíc oznámila, že její matka nechala svůj barák (to je ale překvápko!) tetě Joanie. I za současný stagnující situace na trhu doufá, že ho prodá minimálně za šest set tisíc dolarů. Bábrlin spořicí účet s dvaačtyřiceti tisícovkama připadne Wallymu, takže mu podle Joaninejch slov „po uhrazení dědické daně“ zůstane dost „minimálně na pár měsíců“ v domově důchodců dle vlastního výběru.

Strejda Tyler si povzdychl a prohlásil, že zařídí, aby ten barák koupili „jeho lidi“, a nechá tam Wallyho žít, jak dlouho bude chtít. Po Wallyho odchodu nechá ten dům fotříkovi, protože ho koupili za prachy, co otecko zdědil po nějaký starý dámě, se kterou se skamarádil. (Poznámka pro mou osobu: navazovat přátelský vztahy s bohatejma starejma dámama.) Fotřík prohlásil, že je to vod strejdy velice šlechetný, ale že si není jistej, jestli to může přijmout. Osobně si myslím, že by si ten pitomej barák vzít měl. Takhle budem mít aspoň nějaký flek k obývání, jestli ten jeho seriál pude do prdele. Naštěstí sou v domě tři ložnice, takže bych nemusel bivakovat s Wallym. Nebo, to by bylo ještě lepší, fotřík by ho moh střelit a za ty prachy koupit nějakej dům s hezkým bazénem (a soukromou převlíkací kabinou) ve Vegas. Wallyho bysme mohli vzít s sebou, protože starý lidi děsně milujou klíma v mým rodným městě.

Jo, teď bych se z fleku zase vodstěhoval zpátky. Nemusel bych myslet na Zee ani řešit, že ji zítra uvidím. Člověk by řekl, že ten mozkovej virus už by měl touhle dobou pomalu vymizet, jenže já byl infikovanej nějakým obzvlášť nakažlivým kmenem.

PONDĚLÍ, 19. ČERVENCE

A zase v hokně. Brenda si mě hnedka zkraje vzala bokem a řekla mi, že má na place ráda „družnou atmosféru“ a že doufá, že se budu ke všem jejím hercům chovat s „respektem a ohleduplností“. Nejspíš už ji někdo zasvětil. Ujistil sem ji, že budu posluhovat ze všech svejch skromnejch sil všem bez výjimky. Curtis tendle můj slib okamžitě podrobil zkoušce, když si vode mě nechal přinýst velkou Pepsi, led zvlášť. Nejenom že si uzurpoval moji roli fotříkova synátora, ještě má v úmyslu se mnou zacházet jako s mexikánským slouhou. Byl to fakticky moment jak z filmu Na větrný hůrce, jestli ste ho viděli. Jak tak na to koukám, bude asi potřeba mu maličko vylepšit pití.

Konečně sem byl formálně představenej Daře, která má, jak sem si všim, rety přímo stvořený k líbání. Taky mi nabídla širokej výhled na svý rozkošný poprsí (nebo, což je úplně stejně pravdivý, rozkošnej výhled na svý široký poprsí). Kafe si dává černý a vychutnává si ho s cigaretkou venku před hlavním vchodem. Možná taky začnu hulit, abych jí tam moh dělat společnost. Z jakýhosi důvodu se mi vegaská Jamie zdála přes lajnu, ale přitom Dara, moje televizní macecha, mě inspiruje k erotickejm touhám vysoce incestní povahy.

Eric po mně blejsknul tím svým zubatým úsměvem a přinesl si vlastní láhev s vodou a jogurt. Na rozdíl od většiny ostatních kandidátů na tudle roli to není jevištní komik. Vystudoval katedru dramatickýho umění na Yale a údajně se jedná o děsně talentovanýho herce. Předpokládám, že do fotříkova seriálu se zapojil hlavně kvůli publicitě, kterou by mu to mohlo případně vynýst.

Zee dorazila z herců jako poslední. Vrhla po mně ten nejvřelejší „srdcelamačskej“ úsměv, letmo mě políbila na tvář a zeptala se, proč sem se jí v poslední době neozval.

„Myslel sem, že sme se rozešli,“ odvětil sem.

„A já myslela, že jsme kamarádi, Scotty. Kamarádi se navzájem nehážou přes palubu kvůli pár špatně zvoleným slůvkům.“

A ty byly špatně zvolený z její strany nebo z mý? Nijak to nespecifikovala.

„Jak se má Frank?“ zeptal sem se.

„Skvěle. Taky by se s tebou rád spřátelil.“

„Můžu ti něco přinést, Zee? Kávu? Čaj? Nůž, co bys mi bodla do hercny?“

Júva, tak ten svůj slib Brendě sem právě spláchl do hajzlu.

„Snaž se nebrat všechno tak vážně, Scotte. Na takovéhle dramatické scény jsme oba příliš mladí.“

Zrovna sem se jí na to chystal odpovědět, když dovnitř vpadl Curtis a vodvlekl ji pryč. Možná bych měl začít vážně uvažovat o tom, že tomu zakrslíkovi podstrčím jed.

11.06 — Nate mě informoval, že se právě rozjela nová webovka TSP. Ověřil sem si to na Edwinině písíčku. Nudný jak kolenní čéška starý dámy a nevyužili žádnej z mejch návrhů ani některý logo. Začínám mít pocit, že účelem tý celotýdenní námahy, co sem do toho projektu vložil, bylo jenom nějak Scotta zaměstnat.

Veeva se nakrkla, že Brenda dostala pozvání na brunch namísto ní. Slíbil sem, že za ni u strejdy ztratím slovo. Taky povídala, že jí prej Ochechule poradila, aby to fiasko s R. Pasco Bainem uložila k ledu, jenže Veeva ještě pořád není rozhodnutá. Chtěla by nějak vyhodit Tylera z jeho staromládeneckejch kolejí, ale bojí se, že ten nekonvenční „polygamní svazek“ by se moh nějakým, zatím netušeným způsobem obrátit proti ní. Rozhodla se přesměrovat celou tu záležitost na Umu bez uvedení konkrétních jmen.

V kanclu se pro mě velký využití nenašlo, tak sem musel zůstat s Brendou a hercema ve zkušební místnosti v budově M, abych moh pohotově plnit svý otrocký povinnosti. Dneska dopoledne žádný hraní nebylo. Jenom tak dřepěli kolem stolu a pročítali si scénář. Strejda Jake tam byl taky a občas se zastavila i Veeva, aby si je poslechla. Většinu sem toho stih mezi jednotlivejma pochůzkama vyslechnout. Ten scénář je docela vtipnej. Do značný míry se drží tradice rodinnejch sitkomů (kupa fórků a bonmotů), ale fotříkovy přechody mezi dvěma osobnostma z toho dělaj něco neokoukanýho a výjimečnýho. No ovšem, vždyť sem to byl přece já, kdo to celý vymyslel.

14.47 — Dětskej ksichtík Curtis pozval Zee na oběd, ona ale prohlásila, že už se předtím domluvila se zdejším poskokem. (To je pro mě novinka.) Kasírka v kantýně na mě pohlédla s novým respektem, když sem si vystál frontu ve společnosti dcerunky Trenta Prestona. Našli sme si relativní soukromí u stolu v koutě. Přežvykoval sem sendvič a snažil se na ni nedívat. Pokaždý, když mě moje odhodlání zradilo, sem pocítil silný nutkání zabořit se jí nosem do krku a přejíždět rukama po jejím sladkým těle — dělat věci, který sem moh zakusit na vlastní kůži, pokud by mě osud tak hnusně nepodrazil. Uďobla svýho salátu a zeptala se mě, co vím o tom životopisu jejího tatíka.

„Nic moc, Zee. Podle všeho by měl bejt volně ke stažení od neděle. Počítám, že ty dva doláče devětadevadesát vobětuju.“

„Jo, ty a zbytek světa. Nic víc nevíš?“

„Promiň. Sem jen pouhej místní poskok.“

„Jasně. A s mizernou pracovní morálkou k tomu. Tahle kniha by mohla být katastrofa, Scotte!“

„Jak to?“

„Napsal to Apurvin brácha Vijay. Ten chlap má spoustu nevyřízených účtů. Mýho tátu neměl nikdy moc rád a tvého otce přímo nenávidí. Dřív dělal pro hedge fond, skřípli ho ale federálové za obchodování s důvěrnýma informacema. Zdrhnul do Indie a teď píše ten svůj pomlouvačnej brak, jenom aby profitoval na slávě mého táty.“

„Takže to, co tam píše, je tak na pováženou?“

„To nevím. Táta mi to neřekl. Vijay podle všeho mluvil se všema lidma, kteří znali naše rodiče, když žili ještě jako děcka v Ukiahu. Znáš tu modelku Esqué?“

„Slyšel sem o ní.“

„Bývala děsně tlustá. Tehdy se jmenovala Soňa Klummplatzová a byla posedlá mým tátou. Každopádně přihrála Vijayovi spoustu špíny. Podle toho, co sem zaslechla, prý tvrdí, že ji tvůj táta znásilnil.“

„No teda! Vůbec nevypadá jako ten typ.“

„No, každopádně, ta knížka je plná takovýchhle lží. A není moc laskavá ani k Frankově matce. Vijay po Sheeni děsně pálil a teď se chová jako zavržený milenec.“

Tak tenhle pocit už znám. A taky vím s naprostou jistotou, že ty necelý tři dolary rozhodně obětuju.

„Zee, jak pevnej vztah spolu mají tvoji rodiče?“

„Nevím, nejspíš hodně pevný. Jejich manželství patří k nejdelším v Hollywoodu. Pochybuju, že by je tahle knížka dokázala rozdělit.“

„Já nemyslel tu knihu. Zee, mám z dobrýho zdroje, že Sheeni Saundersová jede po tvým tátovi. Chce ho zpátky.“

Dlouhej kamennej pohled. Snažil sem se nedívat do těch průzračnejch modrejch očí.

„Říkáš mi to jenom proto, že se mě snažíš odtrhnout od Franka.“

Ošklivá představa. Ještě horší by ale bylo strhávat ho z ní.

„Ne, jenom myslím, že by sis možná měla dávat majzla a mít pořád oči otevřený. Nic víc sem tím říct nechtěl.“

„Tak já zas slyšela, Scotty, že to tvůj táta jede po Sheeni. Hrozně moc. Nabídl jí, že opustí tvoji matku.“

„Tomu nevěřím. Musel by být totální idiot, aby udělal něco takovýho. Sheeni ho jenom využívá jako návnadu, aby dostala tvýho otce. Myslel sem, že ji nemáš ráda?“

„Jo, je dost nepříjemná. Naštěstí se Frank vyvedl spíš po svém otci.“

„Přesně. Po tom chlapovi s hordama milenek.“

Další dlouhej tvrdej pohled. Přežvykoval sem svý hranolky a koukal se stranou. Proč je pro mě sakra pobyt v její přítomnosti tak děsně bolestnej?

ÚTERÝ, 20. ČERVENCE

V hokně (už zas). Napadlo mě, že bych se hodil marod, ale stejně sem neměl nic lepšího na práci. Tak sem jel teda s fotříkem do kanclu. Za celou dobu, co sme dřepěli v autě, sme neprohodili jediný slovo. Fakticky mě děsně sere, že není schopnej prokouknout tu namistrovanou fuchtli, do který byl všecky ty roky udělanej. Máma se mezitím na celej tenhle tejden přihlásila jako dobrovolnice do bezplatný dentální kliniky pro chudý děti poblíž centra L. A. Potřebujete snad další nápovědu, kdo z nich je lepší člověk?

Další den přípravnejch zkoušek, ale tentokrát už to berou i s hraním. Všichni si vedou dost dobře až na hlavní hvězdu týhle show. Naštěstí má Brenda haldy zkušeností s dětskejma hercema (sama mezi ně svýho času patřila). Trpělivě fotříka naváděla, jako by to byl tříletej fracek prvně na place. Zee si vedla dobře a Curtis všechny rozesmával, i když sem mu nachcal do jeho ranní Pepsi.

12.32 — Ukázal se Frank, přátelsky na mě zamával a vodved si Zee na oběd. Curtis, celej v šoku, se ke mně přiloudal a zeptal se: „Kdo to sakra byl?“

„To je François Durrance, Azuřin přítel.“

„Kolik mu je, pětatřicet?“

„Dvaadvacet. Je to Francouz. A ohromně bohatej.“

„Nevypadá až tak dobře, jak si nejspíš myslí.“

„Jasně. Nezapomeň mu to říct, až se vrátí.“

„Pořád se chystám pozvat Azuru na rande. Mám pro nás dva velký plány na sobotní večer.“

Kde se v tom zakrslíkovi bere taková troufalost?!

„Hele, nehraješ ty náhodou jejího bráchu?“ zeptal sem se.

„Neřídím se Stanislavskýho metodou, Scotte. Jestli ji ošukám, můj výkon to nijak neovlivní.“

Jelikož sem si vybavil svůj slib Brendě, odolal sem nutkání napálit mu do budky. Krom toho se s bezbřehým nadšením těším na ten radostnej okamžik, až ho Azura uzemní.

16.12 — Katastrofa. Azura řekla ano. Fakticky má v plánu si s tím voslizlým trpajzlíkem vyrazit na rande!

Měl bych se okamžitě odpravit a definitivně tak skoncovat se vším.

21. 37 — Svíjel sem se na posteli v citový agónii, když mi zavolal strejda Tyler a pozval mě, abych zašel na pokec. Našplíchal sem si trochu vody do ksichtu a vyrazil za ním. Náš rozhovor probíhal v lehátkách u bazénu, zatímco nad santamonickým zálivem zapadalo slunce.

„Scotte, ty víš, že tě beru nejenom jako svého bratrance, ale taky jako kamaráda.“

Okamžik paniky. Co sem proved?

„No, já tě mám taky rád, Tylere. Seš skvělej.“

„Dneska jsem byl na obědě s dr. Spurlettim.“

To mě zmátlo.

„To myslíš Umina manžela?“

„Ne. Tuším se jmenuje Bresnick. Byl jsem na obědě s Umou. Je doktorka psychologie, to snad víš.“

„Aha, jasně. Jaký to bylo?“

„Úžasný. Je to v každém ohledu mimořádně pozoruhodná žena. Přišla s myšlenkou, že moje neschopnost navázat vážný vztah se ženami by mohla být důsledkem posttraumatický stresový poruchy způsobený zraněním nohy. Nic takového mě nikdy dřív nenapadlo.“

„No, to je… hm, námět k zamyšlení.“

„Jo, možná se tomu ještě budem věnovat zas někdy příště.“

„Fajn. Je dobrý takový věci důkladně rozebrat. Povídala něco o tom, že se chystá opustit svýho muže?“

Strejda Tyler jako by se začervenal.

„Uf, no, není se svým manželstvím nadvakrát spokojená. Je to dost otřesné, ale prý tam došlo i k nějakýmu násilí.“

Takže doktor Denně zachraňuje životy mlátí svoji ženu!

„O tomhle drž, prosím tě, jazyk za zuby, Scotte. Kvůli téhle záležitosti jsem s tebou ale mluvit nechtěl. Uma se mi v průběhu našeho rozhovoru zmínila, že se nedávno bavila s jednou svojí kamarádkou.“

„Ale?“

„Jo, a tahle kamarádka údajně objevila dávno ztracenýho otce jisté osoby. Ona a její mladý spolupracovník si udělali vyjížďku do domu toho otce a promluvili si tam s pár lidma. Dolovala z Umy, jestli by měla totožnost toho člověka odhalit jeho nic netušícímu synovi.“

„Ale ne, fakticky? A co na to Uma?“

„Uma jí řekla, že nemá dost informací o zúčastněnejch stranách, aby se k tomu vyjadřovala.“

Mělo mě to napadnout. Cvokaři se z toho vždycky nějak vykroutěj, když od nich zoufale potřebujete radu.

„Takže, Scotte, nechtěl bys mi náhodou něco říct?“

A tak sem mu to povyprávěl hezky celý, akorát sem si dával dobrej pozor, abych vynechal jakoukoli zmínku o Marcusovi. Řek sem, že dřív sem sbíral baseballový kartičky a dlouho mi byla nápadná Tylerova podoba s jistým ne moc známým hráčem jménem Roger Baine. Řek sem mu o tý zašívárně v poušti, dvou vošklivejch manželkách, kanalizaci pochybný kvality a rozhodnutí Rogera Bainea uchýlit se do ilegality jakožto R. Pasco Baine, mrzoutskej poustevník na odpočinku.

Tyler se na to tvářil dost skepticky.

„Takže abychom v tom měli jasno. Jedinej důvod, proč jste vy dva jeli až do Twentynine Palms, byl, že podle tvýho názoru vypadám jako tendlencten Baine?“

„No ovšem. A taky že je vysokej a sportovec a dřív hodně lítal, když tvoje máma ještě pracovala jako letuška, a navíc se o něm povídalo, že je děsně na ženský. Ten šašek Dindy se mi prostě zdál moc malej, aby moh bejt tvůj opravdickej táta.“

„Já už otce mám, Scotte. A je to naprosto dokonalý otec. Žije v Simi Valley s mojí mámou. Zrovna teď pro mě opravuje stejšna buicka z devětapadesátýho.“

„Jasně. Omlouvám se. Měl sem si dát pohov a nestrkat frňák do tvejch věcí.“

„Nechápu, proč ses s tímhle vším vůbec obtěžoval. Čehos doufal, že dosáhneš?“

„Myslel sem, že bys třeba chtěl vědět, kdo je tvůj pravej otec. Napadlo mě, že bys pak byl možná šťastnější.“

„To na tebe jako nedělám dojem šťastnýho člověka?“

„Nevím. Přijde mi, že štěstí se Twispům tak nějak vyhýbá.“

„No tak v tomhle máš možná pravdu, Scotte. Takže ty si myslíš, že bych si měl toho Rogera omrknout?“

„Moh bys pověřit Bergena, ať se na něj koukne. Třeba by mu moh pokoutně provýst DNA test. Teda, jestli máš zájem.“

„Budu o tom uvažovat.“

Když už sem s ním mluvil, rozhod sem se ztratit slovíčko za svoji šéfovou.

„Hm, myslíš, že bys moh někdy pozvat na brunch Veevu?“

„Veeva by chtěla přijít na můj nedělní brunch?“

„Jo, chtěla.“

„Víš proč?“

„Uf, no, myslím, že se jí líbíš.“

„Mně se nezdá, Scotte. Ta jede po Jakeovi. Má s ním poměr prakticky už od plínek.“

„Já bych řek, že sou jenom kamarádi s jistejma benefitama. Veeva je do tebe zabouchnutá, co jí bylo čtrnáct. Neříkej jí, prosím, že sem ti to naprášil.“

„Veeva Saundersová, že je do mě udělaná? Tomu se mi fakt nechce věřit.“

„No tak jí brnkni a přeptej se. Provdala by se za tebe na fleku.“

Chvíli potom náš pokec skončil. Když sem odcházel, ležel strejda rozvalenej na lehátku a vypadal totálně rozhozenej. Nejspíš sem otřásl i jeho jistotama.

STŘEDA, 21. ČERVENCE

V práci. Moje sebevražda se prozatím odkládá. Zee mi řekla, že se s Curtisem v sobotu odpoledne sejde jenom proto, aby zapracovala na svým komickým načasování.

„No, Zee, určitě tě potěší jeho výrok, že vošukat tě nijak neovlivní jeho výkon v roli tvýho bratra.“

„To že řekl?“

„V podstatě se jedná o přesnou citaci.“

„Proč každej chlap, kterého potkám, myslí jenom na to, jak mě dostat do postele?“

„To já nevím, Zee. Koukla ses někdy v poslední době do zrcadla?“

„Ohromně legrační.“

„Frankovi to straší v palici taky?“

„Tak to v žádném případě není tvoje věc.“

Možná ne, ale státního návladního by to zajímat mohlo.

10.06 — Právě sem potkal fotříka vozdobenýho velice falešně vyhlížejícím knírkem. Co to má jako bejt?

Dekorace sou hotový a skoro kompletně opatřený doplňkama. Ti profíci teda makaj fakticky rychle. Teď se dali do díla osvětlovači. Brenda nesnáší plochý, přesvícený „sitkomový osvětlení“, takže usilujou o přirozenější dojem. Zvukaři sou už taky v plný práci a natahujou celý míle mikrofonovejch kabelů.

O dvacet minut později. Právě sem se viděl s Veevou a oznámil jí tu novinku, že byl — díky její kámošce Umě — strejda Tyler plně zrogerován.

„Proč šla sakra Uma s Tylerem na oběd?“ dožadovala se odpovědi Veeva. „A proč mi to neřekla?“

Předstíral sem naprostou nevědomost v obou bodech. Taky sem se nezmínil, že Tyler teďko už ví, že po něm Veeva jede. Zato sem jí řek, že už možná brzo může čekat pozvání na brunch.

„Nelíbí se mi představa, že Uma oblbuje Tylera těma svýma dlouhýma italskýma řasama,“ řekla Veeva a zdálo se, že jí to opravdu dělá starosti.

Radši ať s nima oblbuje Tylera než strejdu Jakea. Bylo ovšem jasný, že Veeva zastává jinej názor.

„Víš, o čem se spolu bavili, Scotte?“

„Vo posttraumatický stresový poruše kvůlivá amputaci nohy.“

„Aha, to zas nejspíš není taková tragédie. Tohle téma nezní nadvakrát romanticky. Tak jak Tyler přijal zprávy o svém novém pošahaném tatínkovi?“

„Vcelku dobře. Uvažuje, že by pověřil Bergena, ať ho omrkne.“

„Ví o těch jeho dvou manželkách?“

„Jo, naservíroval sem mu to na rovinu: hezky celej informační balíček.“

„No, takže kostky jsou vrženy, Scotte. Teď už jenom musíme počkat, co padne. Mimochodem, tvůj táta není jako herec žádnej zázrak.“

„Jo, všim sem si.“

„Brenda se snaží vydolovat z něj výraznější rozdíl mezi těma dvěma osobnostma.“

„Jasně. Zahlíd sem ten knírek. Působí dost úchylně.“

„No, sedí k jeho charakteru. Není moc nadšená ani z jeho francouzského přízvuku. Tak jsme sem na pár dní přitáhli mého bratrance, aby mu dával lekce. Snaž se na něj být milý.“

To se jí snadno řekne. Ještě štěstí, že nemám přístup ke střelnejm zbraním.

13.32 — Frank se ukázal kolem půl dvanáctý. Ve Francii nejspíš začínají makat dost pozdě. Aby tu nebyla taková nuda, přitáh s sebou i svou máti, která byla vyfiknutá jak ze žurnálu, jako vobvykle. Všichni čtyři šli na oběd do kantýny. Fotřík si nechal ten knírek, aby mu pomoh proniknout do postavy Françoise. U jejich stolu, kde se snažili do fotříka natlouct ten francouzskej akcent, panovalo ohromný veselí. Zee, jak sem si všim, si to fakticky užívala. Taky neprotestovala ani nedělala scény, když jí François mladší nonšalantně ovinul svou do bronzova vopálenou paži kolem ramen. Pro přihlížející nijak příjemnej pohled, ale já měl aspoň tu útěchu, že sem viděl, jak z toho Curtise může vzít ďas. Zee ho informovala, že si nechá stran komickýho načasování poradit od svýho otce, světoznámýho herce, a ne od něj.

Jsem teď rád, že sem kvůli tomu skřetovi nespáchal sebevraždu, i když François mě k něčemu takovýmu (případně k vraždě) nejspíš dožene každým dnem.

Taky sem zaregistroval, že Sheeni občas důvěrně položí svoji pracku na fotříkovu ruku. Možná to budu muset vzít z gruntu a vymazat z povrchu zemskýho celou rodinu. Ani snad netřeba zdůrazňovat, že pokud by se snad dožadovali mých profesionálních služeb, ochotně jim oběma posloužím urinálním koktejlem.

17.38 — Furt v hokně. Po většinu dne se mi dařilo udržovat mezi sebou a Frankem aspoň jednu budovu. Dneska odpoledne na zkoušce byla Brenda tak unešená fotříkovým novým, zdokonaleným Françoisem Dillingerem, že se rozhodli jeho roli ještě vylepšit tím, že mu přidají koc, kterou by svedl. Strejda Jake nesobecky nominoval Lillian. Brenda souhlasila, že tu roli dostane, pokud dokáže působit „smyslně, ovšem nedotknutelně“. Pro mě je v tom ještě fajn bonus navíc. Tím, že tam vmáčknou Lillian, musej osekat Curtisovy (a Zeeiny) repliky. Jo, ten hovňous s dětským ksichtíkem má teda dneska fakt blbej den.

21.28 — Máma byla po celým dnu „vrtání a plombování“ vyčerpaná, takže sme si na večeři zašli na pizzu. Taková spousta práce (plus dojíždění do centra L. A.), a ona nevydělala ani čtvrťák. To zní ještě hůř než dělat poskoka, pokud vás zajímá můj názor.

Pak zavolal Tyler a pozval mě na další pokec při západu slunce u bazénu. Namísto aby nechal Bergena natajnačku opatřit ten DNA test, zavolal dneska ráno svý mámě do Oaklandu a zeptal se jí, jestli zná nějakýho Rogera Bainea — čímž rozpoutal dlouhatánskou uslzenou mateřskou tirádu.

„Podle všeho tam byla tma a on jí řekl, že použil kondom,“ vysvětloval Tyler. „Později se od jiný letušky dozvěděla, že je přímo proslulej tím, jak v tomhle bodě ženy klame.“

Takže Tylerův fotřík je prolhanej hajzl!

„Páni,“ řek sem, „to je pěkná podlost.“

„Děsně odporný jednání, Scotte. Doufal jsem, že je aspoň o maličko lepší než pan Dindy, ale to bych toho nejspíš chtěl moc.“

„No,“ snažil sem se na to podívat z tý lepší stránky, „kdyby použil kondom, tak bysme tendle rozhovor nevedli.“

„To je ovšem pravda, Scotte. A já bych nikdy nebyl tak dobrý ve sportu.“

„A taky tak vysokej a hezkej.“

„Díky. Doufám, že to byl kompliment. Trochu mě děsí, že možná vůči ženám opakuju jeho ubožácký vzorec chování.“

„On už se teď polepšil, Tylere. Je šťastně ženatej.“

„Jo, se dvěma babama!“

„No a co, usadil se. A obě se zdály docela spokojený. Pudeš se na ně mrknout?“

„Nevidím k tomu jedinej důvod, Scotte. Ale děkuju, žes mi tu záhadu vyjasnil. Často jsem uvažoval nad tím Dindyho nepravděpodobným zjevem a říkal si, kde jsem se tu vůbec vzal. Takže teď už to vím.“

Pozoroval sem člun, kterej si to šinul přes záliv.

„Ty přece víš, že jsem na střední hrával baseball, Scotte. Taky jsem měl problém trefit levoruký nadhazovače.“

Je to až děsivý, nakolik sme produktem svejch genů. Je to zázrak, že právě v tuhle minutu do zblbnutí nežongluju. Nebo se nevrtám někomu v hubě (nejradši ve Frankově s řetězovou pilou v ruce).

ČTVRTEK, 22. ČERVENCE

Máme přepracovanej scénář (už po sedmatřicátý), Lillian prošla konkurzem a dneska ráno se připojila ke zkouškám. Velice přátelská vůči snaživýmu a uctivýmu posluhovi. V Bitvě o Jakea Twispa stojím plně na její straně. Jenom bych si přál, aby můj strejda nebyl takovej slabounkej a nestabilní plátek povadlýho citronu (abych použil metaforu ze salátovýho baru).

Všim sem si, že Frank si vybírá kuřácký pauzy spolu s Darou. Je to docela uklidňující vědět, že i když navenek vypadá jako žabožroutskej bůh, jeho plíce připomínaj vnitřek západovirginskýho uhelnýho dolu. Jaká smůla, že to trvá tak dlouho, než člověka ty cigarety pošlou pod kytky. A proč nemůžou ty sudy vína zapracovat na jeho játrech trochu rychlejc?

Když už je řeč vo grázlech, fotřík políbil dneska ráno Daru i Lillian. Ta ho musila za jeho opovážlivost dokonce plácnout. Zatím si dávaj jen předstíraný facany, až se ale bude natáčet naostro, čeká se vod ní, že mu ubalí realistickou šupu. Nemůžu se dočkat.

Od Zee, kterou sem přistih, že po mně tu a tam kradmo vrhá pohledy, si udržuju bezpečnej odstup. Vobětoval bych Frankovu výplatu, abych věděl, co si o mně momentálně myslí. Je to děsně bolestný se s ní vídat, ale snažím se to nedat najevo. Z jakýhosi zvrácenýho důvodu mám pocit, že by bylo bolestnější ji nevídat. Ten můj mozkovej virus musí bejt nějakýho akutního masochistickýho druhu.

12.47 — Stalo se to takhle. Uma, dochvilná jak vlak z Berlína, se objevila ve tři čtvrti na dvanáct s poznámkama k poslední verzi scénáře. Voblíkla se s obvyklou pečlivostí, takže dokonce i Frank vypadal ve srovnání s ní ošuntěle. Vrazí tam jako třpytivá galaxie oči spalující nádhery a narazí přímo na strejdu Jakea s paží ovinutou kolem Lillian.

Uma tu scénu přejede jediným zdánlivě nezainteresovaným pohledem a povídá: „Tady máte moje připomínky ke scénáři, pane Twispe,“ a zamíří si to ke dveřím. Strejda Jake tam stojí celej paralyzovanej, já zachytím jeho pohled a telegrafuju. „Ne! Ne! Ne!“ Prudce stáhne ruku z Lillianina ramene, provede čelem vzad a rozběhne se za ní. Lillian tam zůstane stát s ohromeným výrazem v obličeji. Ještě sem se to pokusil rychle zalátat.

„To je ta cvokařka, co dělá tomuhle seriálu konzultantku,“ řek sem. „Jake se jí nejspíš potřebuje na něco zeptat. Je velice šťastně vdaná.“

14.28 — Po Jakeovi pořád ani stopa. Ten posera mi zavolal na mobil pět minut po svým vodchodu a požádal mě, aby řek Lillian, že se „maličko opozdí“ a aby na něj s obědem nečekala. Tenhle vzkaz sem vyřídil co možno zaobaleně.

„Nejspíš jsem zůstala na ocet, Scotte,“ odpověděla. „Byl bys tak hodný a doprovodil mě na oběd?“

A tak sme zamířili do kantýny — přičemž já celou tu dobu doufal, že to Jake vyřídí s Umou rychle a brzo se vrátí. O tom sem si ale moh tak akorát nechat zdát. Lillian si dala klasickej herečkovskej nekalorickej salát a zatímco ho ozobávala, nasadila výslech třetího stupně.

„Takže ty tvrdíš, že ta ženská je psycholožka?“ zeptala se.

„Jasně. Je to doktorka Uma Spurlettiová, světoznámá expertka na mnohočetný osobnosti. Vždycky má ke scénáři spoustu připomínek.“

„Hm, aha. To jako připomínek, které vyžadují Jakeovu bezodkladnou pozornost?“

„No, bere vod hodiny pořádnej balík. Vedení nejspíš nechce zbytečně navyšovat účet.“

Lillian ke mně natáhla ruku s ubrouskem a zlehka mi otřela z čela pot.

„Bez urážky, Scotte, ale poznám lháře, když ho vidím. Jak dlouho už se s ní Jake schází?“

V zoufalství sem se zkusil vytasit s další milosrdnou lží.

„Víte, mýmu strýci je jednatřicet a nikdy se neoženil. Má problémy se vázat. Schází se s Umou jako s terapeutkou, aby to s ní probral. Ve skutečnosti má rád vás, Lillian. Nejspíš ho přepadla chvilková panika a potřeboval rychlou konzultaci.“

„Jasně. Víš, když se mě Sylvie ptala, jestli se chci seznámit s jedním jejím kamarádem scenáristou, řekla mi, že má možná nějakou nedořešenou záležitost se ženou, co vypadá jako Sophia Lorenová. Takže jak dlouho už se s ní schází?“

Musel sem kapitulovat.

„Tak jo, Lillian, vysypu pravdu.“

„To bych vážně ocenila, Scotte.“

„Jmenuje se Uma a je to psycholožka. Je konzultantka tohodle seriálu. Jake ji poznal ještě na střední škole. Chodili spolu.“

„Jak dlouho?“

„Nó, tři roky.“

„Tak to je sakra dlouho. Takže Uma je jeho první láska, jestli jsem to správně pochopila.“

„To jo, ale rozešli se hned po maturitě. Teď je vdaná za jistýho doktora, machra přes nádory.“

„Ale Jake je do ní pořád zamilovaný?“

„No, možná trošku. Párkrát si vyšli na oběd. Říkal mi ale, že s ní nespal. Má vás fakticky rád, Lillian.“

„Všichni máme nějakou tu minulost, Scotte. Já to znám. Taky ji mám. Občas se to trochu zašmodrchá. A jediné, co pomáhá překonat problematické body, je upřímnost. Možná by ses o tom mohl zmínit svému strýci, až ti příště zavolá.“

Ten salát nedojedla. Já svůj hambáč jo, ale nešel mi nadvakrát krkem. Dobrá zpráva je, že obědem s Lillian třeba vzbudím u Zee aspoň malinkej drobet žárlivosti.

16.05 — Jake se ukázal před půl hoďkou. Chtěl si promluvit s Lillian, ale Brenda mu řekla, aby „krucinál koukal padat ze zkušební místnosti“ a „přestal rozptylovat její herce“. Jake řek Lillian, že jí „zavolá později“ a znova vodjel ve svým fáru — cíl cesty neznámý. Fotřík se tvářil pěkně načuřeně. Počítám, že pro herce je těžký točit zábavnou komedii, když je všecko kolem vzhůru nohama.

20.47 — Po Jakeovi pořád ani vidu. Dokonce ani nezavolal. Máma se trochu nakvákla, když se neukázal u večeře a neobtěžoval se omluvit. Jenom doufám, že to ten chlap totálně neposral.

21.26 — Před chvílí sem narazil na Marcuse, kterej právě konal svou pravidelnou hodinovou vobhlídku pozemku. Tvářil se ustaraně.

„Ten chlap už tu neměl žádnou roštěnku celý dva tejdny,“ poznamenal.

„Všim sem si, Marcusi. Je to dost neobvyklý.“

„A ještě horší je, mladej, že se něco podobnýho nikdy dřív nestalo. Mám takovej pocit, že ty věci do podpaží se mu podepsaly na mozku. Nejspíš mu festovně narušily sexuální pudy.“

Ujistil sem ho, že já na svým nadmíru aktivním libidu žádný snížení nezaznamenal. Taky sem ho informoval vo nejnovějším vývoji ohledně Rogera Bainea.

„Takže teď už ví, že jeho fotřík je podrazácká krysa,“ povzdechl si Marcus. „Počítám, že je z toho fakticky štěstím celej bez sebe.“

„Je to ohromně pozitivní vývoj, Marcusi. Přehodnocuje svý vztahy se ženami. Proto taky utnul ten průvod roštěnek.“

„Jenom pomatenej bílej trotl může považovat naprostou absenci šukačky za něco pozitivního. A jak si vedeš v tomhle ohledu ty?“

Pověděl sem mu, že mi Zee dala kopačky kvůli někomu jinýmu.

„Aha, tak to bude podle všeho další pozitivní vývoj. To musíš bejt nejspíš stejně šťastnej jako Tyler.“

PÁTEK, 23. ČERVENCE

Obrovský, obrovský změny: Uma Spurlettiová se dneska ráno přestěhovala do Tylerova druhýho domku pro hosty. Víc toho v tomhle okamžiku nevím. Doslech sem se to v práci od Veevy, která se netvářila nijak zvlášť nadšeně, když mi to říkala.

Taky sem prohodil pár slov s Lillian. Jake jí prej nechal včera večer na domácím telefonu vzkaz, že potřebuje „krátkou pauzu“, aby pomoh jedný známý při „manželský krizi“.

„On tě požádal o pauzu?“ ujišťoval sem se nevěřícně.

„Ano, Scotte. Připouštím, že tohle je pro mě něco nového. Zeptala bych se, jestli se včera na noc vrátil domů, ale ty bys stejně lhal.“

Postavil sem se k tomu čelem.

„Včera v noci sem ho neviděl, Lillian, a když sem vstával, nebyl ve svým pokoji.“

„Díky, Scotte. Cením si tvé upřímnosti.“

„Todle všecko se přežene, Lillian.“

„To myslíš, jako se to přehnalo mezi tebou a Azurou?“

„Ne. S váma dvěma to dopadne líp.“

„Ach, takže ty si nemyslíš, že je Uma taková konkurence jako François?“

„To je něco jinýho. Vy nejste citově nevyrovnaný puberťáci.“

„No, jeden z nás podle všeho ne. Tvým strýcem si moc jistá nejsem. Abys věděl, tak ve skutečnosti vůbec nevypadá jako Sophia Lorenová.“

„Tobě to nepřijde?“

„Ne. Spíš mi připomíná Sophii Marceauovou.“

„Koho?“

„Tu francouzskou herečku. Představovala princeznu Isabelle ve Statečném srdci.“

Ten film sem viděl, ale jediný, co si pamatuju, je Mel Gibson, jak vosekává druhejm chlápkům všemožný končetiny.

11.48 — Jake se ukázal něco málo po desátý a vypadal jak kocour po tahu. Protože Lillian zkoušela, udělali sme si pauzu a zašli do kantýny, abysme se navzájem poinformovali o nejnovějším vývoji událostí. Úplně první, co chtěl Jake vědět, bylo, kolik sem toho vyžvanil Lillian.

„Sakra, Jakeu, Lillian není žádnej pitomec. Ta mi na ty chabý výmluvy, co sem pro tebe vymyslel, neskočila. Vypáčila ze mě, že ste s Umou spolu na střední chodili a že ses včera v noci nevrátil dom.“

„Do prdele, Scotte! Měls mi tady hlídat záda. Ježíš, co jí mám teď říct?“

„Moje chyba to není, Jakeu. Snažil sem se tě krejt. Tak kdes byl včera v noci?“

„Pomáhal jsem Umě utýct od toho jejího sadistickýho manžela. To je to tak strašnej zločin? Páni, měls vidět její modráky. Nejradši bych tomu hovadu napálil jednu do ksichtu.“

„Šli ste do hotelu?“

„Jo, do toho u letiště. Uma chtěla z Brentwoodu vypadnout. Ten chlap chodí lovit kachny. Má doma zbraně.“

„Takže to vypadá, žes s ní spal.“

„Jdi do háje, Scotte. Ta žena byla traumatizovaná a vyčerpaná. Sex se mnou bylo to poslední, o co by stála.“

Vyložil sem si to tak, že to na ni zkoušel, ale ona ho odmítla. Možná dobrá zpráva pro Lillian.

„Scotte, věděls, že Uma mluvila s Tylerem? Stěhuje se do toho druhýho domu pro hosty.“

Jakožto Twisp sem neviděl jedinej důvod, proč mluvit pravdu.

„To je pro mě novinka, Jakeu. Je to docela dobrá schovávačka. Marcus má celej pozemek pěkně pod palcem.“

„Já vím, ale možná bude dost náročný vysvětlit tohle Lillian — že žijeme s Umou prakticky vedle sebe.“

„Jo, zní to až moc vychytaně. Mohl by sis nastěhovat Lillian k sobě.“

„Jasně. Tím by se všecky moje problémy vyřešily. Jsem v těžkým průšvihu, Scotte. Lillian se mi líbí, ale Umu miluju. Vždycky jsem miloval a vždycky budu. Moje láska nemá vypínač.“

„To je ňáká písnička?“

„Ne, ale docela to tak zní, co? A tady máme poslední hit od první dámy naší country Tammy Wynetteové: Má láska nemá vypínač. Kruci, začínám si připadat dost grogy. Včera v noci jsem spal jenom asi dvě hodiny.“

„Vypadáš příšerně.“

„Jo. Díky.“

Když sme odcházeli, vykřikl najednou někdo „Jakeu Twispe!“ a jedna ta hipísácká koc bez podprdy se k nám rozběhla, až jí kozy nadskakovaly. Ukázalo se, že jde o jeho starou kamarádku ze střední školy jménem Stoney Holtová. Teď je z ní jakž takž přežívající herečka, která získala epizodní roli v Báječným milování coby masérka, který seklienti pod rukama uvolní natolik, až zapomínaj dejchat — jednou provždy. Za chvíli se musela vrátit zpátky na plac, takže měla jen pár minut, aby mu připomněla jejich „gangsterský časy“ ve Winnemucce. Jestli sem to správně pochopil, byli spolu v nějakým ujetým vidláckým gangu. Jake jí pověděl vo fotříkově pořadu a ona mu řekla, že by měl zaskočit za dalším kámošem z mládí ménem Carlyle Bogy, kterej je teď „velký zvíře“ v jedný významný kabelový televizi.

Cestou zpátky do kanclu mě Jake o tomhle Bogym trochu poinformoval.

„Jó, ten bejval divokej, Scotte. Skončil v lochu, protože kdysi ukradl pohřebák, ve kterým leželo tělo matky kalifornskýho guvernéra. Taky byl jedním z prvních mladejch bělochů, co si nechali na zuby nasadit mřížku z diamantů a platiny. Vždycky jsem si myslel, že je trochu mentálně defektní. Hádám, že tohle je nejspíš ten důvod, proč to dotáhl v televizi tak daleko.“

„A rozdal sis to někdy se Stoney? Je to fakticky koc.“

„Ne, byli jsme jenom kamarádi. Tehdy se nedokázala rozhodnout, jestli je nebo není lesba. Budu se jí muset zeptat, jak to dopadlo.“

Setsakramentsky doufám, že moje láska bude vybavená vypínačem. Děsí mě představa, že zůstanu zabouchnutej do Azury Prestonový na příštích dvě stě let — obzvlášť pokud udělá něco tak odpornýho, jako že se provdá za Franka a pořídí si s ním pět nebo šest harantů. Podle Jakea je to prej asi tak, že potkáte holku, nějakej gen ve vaší DNA vám v mozku sepne spínač a najednou je konec. Jste s ní svázanej po celej zbytek života. Myslí si, že to samý se stalo fotříkovi s Sheeni Saundersovou. Špatná zpráva: existuje minimálně padesátiprocentní šance, že sem byl tímhle genem taky postiženej a že už se elektrickej obvod sepnul!

Dobrá zpráva je, že ten gen je zatraceně vybíravej. Spoutává nás výhradně se samejma naprosto výstavníma kusama.

12.23 — Jake právě odešel na usmiřovací oběd s Lillian. Doufejme, že se mu podaří se z tý hluboký prdele nějak vykecat. Taky se omluvil Brendě, že se choval jako debil. Řekla, aby si s tím nelámal hlavu, protože kdyby spisovatelé neměli „rozháraný osobní život“, showbyznysu by už dávno došly náměty.

13.02 — Jelikož byl pátek, najal si Frank jednu místní francouzskou restauraci, aby mu vystrojila polední piknik jen pro něj a Zee. Jehněčí kebaby grilovaný na votevřeným plameni a dva trotlové, co vyhrávali veselý melodie na kytaru a tahací harmoniku. Málem sem při tom pohledu natahoval a Curtis se taky tvářil maličko závistivě. Přímo zoufale toužím naservírovat Frankovi jedno to svý speciální pití, ale on si u mě jak na sviňu nikdy nic nevobjedná. Připadá mi, jako bych pro toho vola vůbec neexistoval. Ani pro jeho pitomou přítelkyni.

19.38 — Když sem se dostal dom, plavala v našem bazénu Uma Spurlettiová osobně. (V jejím hostovským domku je namísto bazénu herna.) Vystavovala světu na odiv dost podstatnou část svýho božskýho těla, nezahlíd sem ale žádný modráky (a to sem se díval fakticky pozorně). Když vylezla ven a otřela se do ručníku, chvilku sme si povídali. Řek sem jí, jak moc mě mrzí, že jí manžel tak ztrpčuje život.

„Ano, myslíš si, že někoho znáš, ale pak se ukáže, že manželství je jako vždy plné překvapení. Je mi líto, že i tys měl v této oblasti jisté potíže.“

Z toho, jak sou všichni důvěrně vobeznámení s mým milostným životem, by jeden myslel, že o něm každodenně informujou na první stránce Los Angeles Times.

„No, víte, neznal sem ji moc dlouho. Kolik si říkáte za terapii?“

„Docela dost, Scotte. Potřebuješ pomoc?“

„Potřebuju vědět, jak se odmilovat od svý expřítelkyně.“

„Vím, že je to těžké. No, můžeme si o tom někdy promluvit, jestli chceš. Pro rodinu je to bezplatně.“

„Fajn. Děsí mě, že bych k ní moh zůstat připoutanej celej život.“

„Ovšem. O to nestojí nikdo z nás.“

Ukázalo se, že Uma byla dalším z hostů na svatbě mejch staroušů. Musel to bejt fakt super mejdan. Máma pozvala Umu na večeři, ona ale prohlásila, „že už má jiné plány“. Nemyslím, že její plány zahrnujou i strejdu Jakea, protože se furt ještě nevrátil.

22.08 — Střih sem si pár partiček šachů s Marcusem, abych odpoutal myšlenky od svýho žalu. Politoval mě, že sem se rozešel se svou přítelkyní, než se mi podařilo „spáchat nějakou nepravost“. Řek mi, že už si taky párkrát s holkama prošel „pracím a ždímacím procesem“. Pučil mi cédo s titulem Zamilovaný blues, který prej sám poslouchá z terapeutickejch důvodů. Je to kompilace různejch R&B interpretů, co zpívaj uslzený songy plný lkaní nad nevěrnejma babama. Přehrál sem si ho, nemám ale pocit, že by to nějak pomohlo.

Marcus najal svýho kámoše Feletiho, fakt extra obrovitýho Samoánce, aby hlídal celej areál v noci. Pokud by se snad dovnitř pokusil proplížit některej opuštěnej manžel, Feleti by ho klidně rozdrtil pouhou vahou svýho těla. Taky chodí vyzbrojenej několika noži, vražedně vyhlížející pistolí v podpažním pouzdře a hrozně velkou baterkou, která má svým oslnivým xenonovým paprskem voslepit vetřelce. Jeho děs nahánějící přítomnost nejspíš ještě víc zredukuje šance (který se už tak pohybovaly někde kolem nuly), že by do mý ložnice mohla proklouznout nějaká zamilovaná ženská.

SOBOTA, 24. ČERVENCE

Když sem se vyhrabal z betle, strejda Jake se sprchoval ve svý koupelně. Spořádali sme každej svoji misku cereálií a probrali vývoj jeho vyjednávání s Lillian. Velkoryse mu tu pauzu v jejich milostným vztahu dopřála. Zdůraznila ale, že si vyhrazuje právo použít ho jako modela, až bude zkoušet tu facku, co musí uštědřit mýmu fotříkovi. Taky jí musel odpřisáhnout, že celejch posledních třináct let s Umou nespal a nemá „pro nejbližší dobu v plánu“ tuhle aktivitu obnovovat.

Včera večer se šel Jake kouknout do Hollywoodu, jak Lillian zpívá, pak se ale vrátil sem a přenocoval docela sám. Naštěstí ho Lillian ze svýho života neodepsala, ale nějaký ty sexuální hrátky sou prozatím mimo hru. Pokud si nějakým fíglem neprodere cestičku do Uminy betle, definitivně se připravil vo veškerý potěšení z ženský společnosti. Blbec!

Fotřík odešel už před pár hodinama, údajně aby hodil řeč s Trentem v Pasadeně kvůlivá tomu Vijayovýmu senzacechtivýmu braku. Doufám, že ještě nerozšíří napáchaný pitomosti tohodle víkendu tím, že by se sešel s Sheeni.

Poštou mi došla nová kreditní karta. No, vypadá jako kreditka, ale ve skutečnosti je to jenom debetní karta. Moje banka ji vydá každýmu, kdo dejchá, nesedí v lochu a má aspoň dva tisíce dolarů na účtě. Vypadá v mý šrajtofli hned vedle přihrádky, kam přijde můj řidičák, pokud se dožiju šestnácti, děsně oficiélně.

15.06 — Po obědě sem měl svý první sezení s Umou. Sešli sme se v jejím obýváku, kterej je skoro dokonalý dvojče toho našeho. Interiéry Tylerova sídla navrhoval profi dekoratér a působí takovým tím mimoidním dojmem, jako by jeho cílem bylo, aby si je prohlíželi čtenáři Architectural Digestu, a ne obývaly humanoidní bytosti. Tak trochu jako bydlet mezi kulisama. Uma dneska neměla na nose sluneční brejle, a tak sem si všim malý modřiny a nateklýho levýho oka. Co za totální hovado to má za manžela! Byla by na tom líp, kdyby se provdala za Jakea, i když to v tý době byl jenom obyčejnej obsluha salátovýho baru.

Zabořili sme se hluboko do Tylerovejch přepolstrovanejch křesel a žvanili vo mejch problémech se Zee a mým strachu, že se mi od ní nikdy nepovede odpoutat.

„To, co právě zažíváš, Scotte, je milostné poblouznění. U osoby tvého věku je naprosto normální cítit se tak, jak se právě cítíš. Mohu tě ale ujistit, že je to jen přechodné. Zanedlouho potkáš jinou dívku a city, které chováš vůči Azuře, pohasnou.“

„U strejdy Jakea teda nepohasly. Vždycky vás miloval a říká, že vždycky bude.“

„To ti pověděl?“

„Jo. Včera u oběda.“

„No, co platí pro Jakea, ještě nemusí platit pro tebe.“

„Můj táta je do Sheeni Saundersový zamilovanej, co mu byločtrnáct.“

„Myslím, že to, co cítí oni, Scotte, je jistá forma nostalgie za ztraceným mládím. A tuhle touhu si pak jejich mozek interpretuje jako přetrvávající lásku k osobě z jejich minulosti.“

„Takže vy si nemyslíte, že vás Jake doopravdicky miluje?“

„Raději bych mluvila o tobě, Scotte. Mám tvého strýce velice ráda a cením si jeho přátelství, ale nemůžeme setrvávat v minulosti. Obávám se, že jeho fixace na mou osobu by mohla být známkou obsedantně kompulzivní poruchy.“

Špatný zprávy pro Jakea: zamiloval se do psycholožky a ona došla k závěru, že je duševně nemocnej. To do značný míry zbavuje jejich milostnej vztah podstatnýho kouzla.

„Takže není žádná šance, že byste se vy a Jake dali zase dohromady?“

„Scotte, mluvíme tady o tobě a tvých pocitech.“

„Tak jo. Každých zhruba pět sekund si vzpomenu na Azuru a zachvátí mě totální panika. Je to, jako bych pořád čučel do obrovský černý díry.“

„Znáš nějaké jiné dívky tvého věku, Scotte?“

„Jasně. Ty ale všecky zůstaly doma ve Vegas.“

„V tom je právě ta potíž, Scotte, způsobená vaším stěhováním. V důsledku toho jsi byl nucen soustředit všechny své city na jednu osobu. Až půjdeš na podzim do školy a najdeš si nový okruh přátel, potkáš i jiné dívky, které tě budou přitahovat. Tvoje posedlost Azurou se vytratí a tvůj život se vrátí do rovnováhy.“

Řek sem jí o tý Jakeově teorii genu, kterej vám sepne spínač v mozku a sváže vás s někým do konce života.

„Existují důkazy, Scotte, že někteří lidé jsou zřejmě geneticky náchylnější k monogamii než jiní, ale celá ta záležitost s nějakým spínacím genem je naprostý nesmysl. Lidi nejsou jako ptáci, my nepřebíráme vzorce chování od svých rodičů. Spousta mladých lidí tvého věku se zamiluje, ale převážná většina z nich se později v životě docela šťastně usadí s někým docela jiným.“

„Když ste byla v mým věku, byla ste do Jakea zamilovaná?“

Dlouhá pauza, zatímco si to nejspíš přebírala v hlavě.

„Měla jsem ho hodně ráda, ale uvědomovala jsem si, že jsem příliš mladá, abych si vytvářela nějaký stálý vztah.“

„Já to vím v podstatě taky, ale nepomáhá mi to, abych se cejtil jinak. Jak mám dostat svý emoce pod kontrolu?“

„To nejde, Scotte. Musíš přijmout to, jak se cítíš, a snažit se vše udržovat ve správné perspektivě.“

„Když ste se vdávala za svého muže, milovala jste ho víc než Jakea, když jste s ním ještě chodila?“

Další dlouhá pauza.

„Ne, ale byla jsem ve věku, kdy svatba připadá člověku jako správná věc. A upřímně, už mě unavovali všichni ti chlapi, kteří po mně pořád vyjížděli.“

„Trvalo vám dlouho, než ste dostala Jakea z hlavy?“

„Byla jsem na vysoké a měla pořád spoustu práce, Scotty. V takové situaci pomáhá zůstat aktivní. Když se plně věnuješ životu, nemáš čas se posedle zaobírat zpackanými vztahy.“

„Existuje nějakej lék, kterej by mi pomoh dostat z hlavy Azuru?“

„Opravdu se pracuje na medikamentech, které by lidem pomáhaly „zapomenout“ na traumatické incidenty, jako jsou rodinné tragédie a válečné hrůzy, ale na zlomené srdce zatím žádná pilulka neexistuje. Na tohle je pořád tím nejlepším lékem čas, ovšem nemůžeš čekat, že to bude hned.“

Řek bych, že mi Uma trochu pomohla, ale nejsem si jistej, jestli bych to viděl stejně, kdybych jí platil těch jejích dvě stě nebo tři sta doláčů na hodinu. Rozdává předražený rady, mně ale ňák nepřipadá, že by kdy koho dovopravdicky milovala — určitě ne celým srdcem a bytostí. Jenomže pokud nikdy nechodila ve stejnejch botách, tak jak jí pak může člověk věřit, že se do mě dokáže vcítit?

17.12 — Marcus si mě před chvílí zavolal do svýho kanclu. Vzal mě do místnosti plný televizních monitorů, který zabíraly pozemek z různejch úhlů. Ukázal na jeden z nich.

„Copak to tady máme, Scotte?“

„Vypadá to na ulici před barákem.“

„Velice správně. Všim sis toho zrezivělýho starýho pickupu? Stojí tam zaparkovanej už víc jak tři hodiny.“

Všim sem si, že v tom auťáku někdo sedí. Člověk by myslel, že špičkovej doktor přes raka bude jezdit v něčem luxusnějším.

„Můžeš na to najet víc zblízka, Marcusi?“

„Jasně, stačí říct.“

Najel na detail a mně v tu chvíli spadlo srdce do kalhot.

„Znáš ty lidi, Scotte?“

„Jo, znám. Ta ženská s dalekohledem je Beryl, manželka Rogera Bainea. Tipuju, že ta kreatura za volantem je jeho druhá manželka Ruby.“

„Takže, já navrhuju, abys zved tu svoji kostnatou prdel, šel ven a zeptal se, co tady, do hajzlu, chtěj.“

Se značnou nechutí sem udělal, co mi nařídil. Vyšel sem ven k tý jejich kraksně a pozdravil.

„Hojky, Scotte,“ pozdravila Beryl. „Tak co novýho ti pověděl Ježíš?“

„Nerouhej se, Beryl,“ okřikla ji Ruby. „Ahoj, Scotte.“

„Jak ste nás našli?“ zeptal sem se.

„Jsem setsakramentsky chytřejší, než si myslíš,“ řekla Beryl.

„Co tady vlastně chcete?“ zeptal sem se.

„Enzymy nezabraly,“ odpověděla Beryl. „Měl bys říct Tylerovi, že chcem třicet tisíc dolarů na novej septik, jinak pudem do médií.“

„To byste ale proflákly, že váš manžel je bigamista.“

„My se brali bez cizí asistence, Scotte. Nejsou na to žádný papíry. Pokud de vo úřady, sme Ruby a já jenom spolubydlící. Takže si di promluvit s Tylerem. Víme, že je doma, teď sme ho právě viděly přiharcovat v tom jeho luxusnim velkym bouráku.“

S ještě nesrovnatelně větší nechutí sem znova udělal, co se po mně chtělo. O deset minut později sem byl zpátky s Tylerovým šekem.

„Tyler říká, že mu nevadí, jestli pudete do médií. Mám vám prej vyřídit, že tydle peníze vám dává jako gesto dobrý vůle.“

Beryl shrábla šek a usmála se.

„A ty vyřiď Tylerovi, že na něj budem myslet pokaždý, když spláchnem hajzl. Jedem, Ruby.“

„Rády sme tě zas viděly, Scotte,“ zavolala Ruby, která už mezitím startovala. „A řekni Veevě, že ji pozdravuju.“

Když jsem se vracel zpátky, Marcus čekal u brány.

„No skvělý, Scotte, takžes našel Tylerovi tatínka a von je teď vo třicet táců lehčí.“

„Cejtím se děsně, Marcusi. Ale mám v úmyslu mu to splatit částí svejch zisků ze StopPotů.“

„Tak tím se to rozhodně všecko zas napraví.“

20.41 — Fotřík se vrátil dom akorát včas na večeři. O tom, jak strávil den, toho moc nenamluvil. Ani já neviděl žádnej důvod bavit se vo tom svým. Myslím, že už sem přišel na to, jak nás Beryl vyčmuchala. Roger se nejspíš vrátil, ještě když sme tam byli. Zapsal si Veevinu poznávačku a schovával se, dokud sme nevodjeli. Pak si nechal vod ňákýho kámoše poldy nebo šerifa zjistit totožnost majitele vozu. Beryl si vygooglila Veevu a našla webovku TSP, která ji spojovala s Tylerem Twispem.

Už sem věděl, že Tylerův fotřík je sketa, ale nečekal sem, že to bude vyděračská sketa. Tyler k mýmu překvapení nevypadal moc nakrknutě, když vypisoval ten šek. Možná, že když teď má Umu takhle na dosah, funguje mu jako vylepšovač nálady. Všim sem si, že někdy v době večeře si to šine k jeho domu.

23.08 — Moji rodičové měli další ze svejch předrozvodovejch hádek, tak sem vzal kramle a šel se projít. U tenisovýho kurtu sem narazil na Umu. Čapli sme na lavičku na kraji útesu a kochali se výhledem.

„Tyler to tady má moc hezké,“ poznamenala, „je tu ale bohužel hrozně slyšet hluk dopravy z pacifické dálnice.“

„Dřív sem ho taky registroval, ale po nějakým tom tejdnu to člověk přestane vnímat. Byla ste na večeři u Tylera?“

„Ano. Má báječnou šéfkuchařku.“

„Kdy ste se prvně potkala s Tylerem?“

„Na svatbě tvých rodičů. Při hostině tam hrála kapela. Tančila jsem s ním.“

„Kolikrát ste ho od tý doby viděla?“

„Ani jednou. Setkala jsem se s ním až teprve nedávno na tom obědě. Proč?“

„Ále, před pár týdny sem s ním mluvil. Povídal, že jenom jednou za celej život potkal ženu, u který uvažoval, že by se s ní oženil. Nechtěl říct, kdo to byl, ale já to z něho vypáčil.“

„A kdo to tedy byl?“

„Vy.“

Byla moc velká tma, abych zaregistroval její reakci, ale minimálně tak minutu nepromluvila.

„To sis teď právě vymyslel, Scotte?“

„Ne. Tohle mi řek.“

Další dlouhá pauza, během který se jí nejspíš kolečka v hlavě protáčela a chřestila.

„Legrační, že to řekl, Scotty. Já na ten tanec taky nikdy nezapomněla — i přes všecky ty roky.“

Takže Uma nakonec přece jenom má srdce. Už sem začínal mít jistý pochybnosti. Na druhou stranu, tahle reakce dost podkopává tu její teorii, že se přes to svoje poblouznění Azurou Prestonovou brzo přenesu.

NEDĚLE, 25. ČERVENCE

00.01 — Zacvakal sem dva dolary devětadevadesát centů ze svýho PayPal účtu a stahuju si ten Trentův životopis z pera Vijaye Joshiho. Můžu jenom doufat, že je stejně šťavnatej, jak to vyřvává jeho webovka.

3.18 — Před půl hoďkou mi volala Zee.

„Na které jseš stránce?“ zeptala se.

„Na devětaosmdesátý, kde můj táta dává tvýmu otci a Apurvě prachy, aby se mohli v Mississippi vzít.“

„Tak to jsi dost pomalý čtenář, Scotte. Podle Vijaye jim tvůj otec podstrčil krabičku poškozených kondomů. Proto pak Apurva otěhotněla!“

„Jak o tomhle všem Vijay ví? Je to pravda?“

„Kdo ví? Inzerujou to jako životopis mého táty, ale zatím se to čte spíš jako jeden velký útok na tvýho otce. Věděls, že založil ten velký požár v Berkeley a pokusil se otrávit nějakou holku?“

„To sou pro mě samý novinky, Zee. Ale věděl sem, že musel spáchat něco fakt drsnýho, když strávil tolik roků za mřížema.“

„Tvoje rodina žije tak svobodně a bez zábran, Scotty. Ve srovnání s náma jste hotoví desperádi. Je to až smutné, jak seriózní člověk se stal z mého táty na starý kolena.“

„Zee, byl u vás dneska můj otec?“

„Jo. Přišel, ještě než jsem vstala, a vyrazili si někam na koblihy.“

„Tvůj táta jí koblihy?“

„Jenom když ho tvůj otec svede na scestí!“

„Zůstal tam můj táta celej den?“

„Ani náhodou. Odešel před obědem. Proč?“

„Tak to byl potom celý odpoledne nezvěstnej.“

„Bože, Scotte. Nejspíš píchal Frankovu mámu, tedy za předpokladu, že ji dostal z těch jejích značkových hadrů na dost dlouho, aby ten akt zrealizoval.“

„Vypadá to blbě, Zee. Myslím, že moji rodiče maj nakročeno k rozvodovýmu soudu.“

„My tam možná brzo skončíme taky, Scotty. Máma je děsně naštvaná. Dneska volala Apurva a táta s ní mluvil dýl jak dvě hodiny.“

„O čem?“

„Vím já? Táta tvrdil, že mu volala, aby se omluvila za bratrovu knihu. Hádej, kde žije?“

„V Pasadeně?“

„Ne, ale jsi blízko: San Diego. Pracuje v přijímací kanceláři Sandiegské státní. A je rozvedená!“

„Páni. To sou mi novinky. Říkala něco vo svým synovi?“

„Jo, Todd nastoupil do armády. Slouží třetí turnus na Středním východě. Je velitel pyrotechnické čety!“

„Ježíš, Zee.“

„Jo, táta z toho má děsný výčitky svědomí. Myslí si, že můj nevlastní bratr trpí sebevražednými sklony, protože se navzájem odcizili.“

„Anebo se mu prostě jenom líbí to vzrušení, když zneškodňuje bomby.“

„Pokus se to vysvětlit mýmu tátovi. Chystáš se přečíst celou tu knihu ještě dneska v noci?“

„Nejspíš jo, pokud nebudu moc ospalej. Ty jsi v posteli?“

„Jo. Kde jsi ty?“

„Já taky ležím v betli.“

„Zavolej mi, Scotty, jestli při četbě narazíš na něco příliš šokujícího, než aby ses s tím dokázal vyrovnat sám.“

„Rozkaz. Rád sem tě slyšel, Zee.“

„Jo. Já tebe taky.“

23.48 — Tak včera v noci sem tu knížku nedočet. Když Vijay začal s Trentovejma ranejma francouzskejma filmama, přemoh mě spánek. Jenom chviličku nato mě máma vyvlekla z postele, abych šel na Tylerův brunch. Ta ženská nebere žádný ohledy na potřebu spánku u mladejch lidí. K fotříkovi se nechovala nějak zvlášť ledově, takže kdo ví, jak si na tom stojej. Osobně bych si tipl, že o tatíčkovejch aktivitách z včerejšího odpoledne nemá nejmenší tušení.

Cestou k Tylerovi sme narazili na Veevu, která se vyfikla, jak kdyby měla snídat s nějakou hlavou státu. Vzal sem si ji stranou, abych ji varoval, že si Tyler u svejch brunchů cení poklidný atmosféry, a že by se měla chovat mile pokud možno ke všem potenciálním hostům.

„Uma mi řekla, že se o Tylera vůbec nezajímá,“ zašeptala mi Veeva. „Myslíš, že lže?“

Usoudil sem, že když se perou dvě kočky, měl bych se radši držet vpovzdálí.

„Nemám tušení,“ odvětil sem. „Pokud já vím, tak se tady schovává před svým násilnickým manželem.“

„Jo, Scotte. Doufejme, že se odněkud nevynoří po zuby ozbrojený jako Sylvester Stallone v Rambovi. Chlapi dokážou kvůli ženským dělat dost zvláštní věci.“

Povídejte mi o tom.

Strejda Jake se trochu podezřele objevil hned po Veevě, z čehož se dalo soudit, že možná nakonec přece jen nestrávil noc v úplným celibátu. Počítá se to za podvádění Lillian, když si to rozdává s Veevou, aby zapomněl na svý milostný zklamání s Umou?

Nebyl sem při brunchi jedinej stolovník s kruhama pod očima. Fotřík, Veeva i strejda Jake, všichni vypadali, jako by zůstali vzhůru dlouho do noci pohrouženi do četby kvalitní literatury. Nikdo se o ní ale nezmínil. Vlastně to bylo až nezvykle zamlklý shromáždění. Jake vypadal trochu naštvanej na Umu, Veeva a Uma kolem sebe obezřetně kroužily, fotřík byl roztržitej (nejspíš že ho pranýřujou v médiích jako sabotéra cizích kondomů a mladistvýho vrahouna), Tyler měl plnou hlavu starostí, máma přemejšlela, co se to sakra vlastně děje, a já byl ve svým obvyklým zdeprimovaným rozpoložení.

Strejda Jake si nabral na bagetu kupu smetanovýho sejra a zmínil se, že už vystopoval Carlyla Bogyho, toho televizního potentáta.

„Vážně?“ řek fotřík.

„Jo. Předhodil sem mu ten tvůj seriál,“ pokračoval Jake. „Má zá-jem — teda za jistých podmínek.“

„A ty jsou jaké?“ zeptala se Veeva.

„Chce, aby ta Nickova druhá osobnost byla namísto Francouze černoch.“

„Může mít člověk mnohočetnou osobnost různejch ras?“ zeptal se fotřík.

„Z literatury se mi žádný takový případ nevybavuje,“ odpověděla Uma.

„To bych jako mluvil černošsky, ale zůstal bílej?“ zeptal se fotřík.

„Ne, Carlyle chce, aby ses namaskoval za černocha,“ odpověděl Jake. „Trvá na tom.“

„Takže já bych jako měl druhou osobnost, co by na sebe musela napatlat tunu mejkapu pokaždé, když vyleze na plac?“ otázal se fotřík skepticky.

„Vítej do Carlylova světa,“ odvětil Jake. „François Dilliger vystupuje v pilotním dílu jenom ve dvou scénách. Počítám, že nám vybyde dost času, abysme to natočili na oba způsoby. Carlyle by mohl být naše záložní pojistka pro případ, že neseženem žádný zájemce z jiných stanic.“

„To nejspíš stojí za pokus,“ připustila Veeva. „Vždycky je lepší mít několik želízek v ohni, když prodáváte seriál.“

„A nebude pak celá ta zápletka tak trochu rasistická?“ zeptala se máma. „Ten Carlyle je černoch?“

„Velice pravděpodobně a ne, není,“ odpověděl Jake. „Slyšeli jste už o lidech, co jsou přesvědčený, že se narodili v těle nesprávnýho pohlaví? Tak Carlyle se narodil v těle nesprávný barvy. Jo, a má ještě jednu podmínku.“

„A ta je jaká?“ zeptal se fotřík.

„Chce, aby se tvoje druhá osobnost jmenovala Carlyle Bogy.“

Nejenom že můj zploditel bude žonglovat a vykládat nezábavný fóry na celonárodní telce, ještě to nakonec možná bude dělat se začerněným ksichtem. Možná bych měl vážně uvažovat o tom, že si změním méno a vodjedu ze země.

Po snídani sem zaskočil za Marcusem, kterej pořádal mini-brunch s Feletim, tím Samoáncem z noční směny. Vyložil sem Marcusovi svoji teorii vo tom, jak mě Roger a jeho manželky vysledovali až k Tylerovi.

„To zní vcelku věrohodně,“ odpověděl. „Nebo to taky mohlo bej tak, že Tylerova máma brnkla staroušovi Rogerovi a seřvala ho, aby nechal jejího syna na pokoji.“

„To fakt udělala?“ zeptal sem se nevěřícně.

„Už je to tak,“ přitakal Marcus. „Tam u nás se tomu říká telefonát za třicet tisíc babek. Nemám pravdu, Feleti?“

„Dokázal bych z nich ty prachy vyrazit bez velkejch průtahů zpátky,“ prohodil. „Účtuju si jenom pětikilo. Už by vás nikdy nevotravovali.“

Náhodou sem těch pět stováků měl. To by mě zajímalo, jestli by mi Feleti dal stejnou sazbu za to, že trochu zkrouhne Franka?

13.05 — Zrovna sem se opětovně ponořil do četby Vijayovy knihy, když mi brnkla Veeva, aby se mi vyplakala do ouška.

„Viděls ji, Scotte?“ vyptávala se rozhořčeně. „Všiml sis, jak dělá na Tylera ty unylý oči?“

„Nijak zvlášť.“

„A slyšels ji, jak se mě ptala, jestli chci ještě kousek uzenýho bažanta? Jako by už byla paní domu a já nějaký děsný nenažranec. Slyšels to?“

„Je to jedna z tvejch nejstarších kamarádek, Veevo. Měj pro ni trochu pochopení. Přišlo mi, že se Tyler chová k vám oběma stejně galantně.“

„Nikdy jsme neměli dávat Jakea dohromady s Lillian. Uma je typ ženský, která od chlapa vyžaduje plnou pozornost. Proto se s ním rozešla v Princetonu. Celé dva měsíce ji ignoroval.“

„To jí ani nezavolal nebo nenapsal?“

„Jasně že jo — prakticky každý den. Nezajel za ní ale osobně. Pro Umu to je totéž, jako by ji ignoroval.“

„A nenapomohla si náhodou tomu rozchodu, protožes žárlila na to, jak je jí Jake oddanej?“

„Za jakou semetriku mě to vlastně máš, Scotte? A vůbec, už je to dávno. Potřebuju, abys pro mě Tylera a Umu trochu špehoval. Požaduju detailní hlášení o každém jejich kroku.“

„Ty baráky tady jsou pěkně daleko vod sebe, Veevo. Fakticky nemůžu sledovat všecky jejich příchody a odchody.“

„Jsi Twisp, Scotte. Špiclování a slídění máš v krvi. Nesmíš mě nechat v bryndě. Každý ráno chci kompletní hlášení.“

„Tak jo, Veevo, udělám, co je v mých silách. Od tebe ale potřebuju detailní hlášení taky.“

„O čem?“

„O Sheeni Saundersový a jejím všiváckým, vodporným synáčkovi.“

„Tak fajn, Scotte. Uvidím, co se mi podaří vyhrabat.“

14.42 — Z hlášení soukromýho čmuchala: Strejda Jake, Uma a Tyler si zřejmě užívaj lenošivýho odpoledne rozvalení kolem Tylerova bazénu. Dokonce si z Tylera utahujou kvůli tý jeho chybějící noze. Jakea bych v soutěži „Sexy tělo v plavkách“ zařadil na třetí místo. Měl s sebou kytáru a vybrnkával nějaký melodie. Možná si představoval, že na Umu udělá dojem svejma muzikantskejma vlohama, ona si to ale vyložila jako „Hudbu vhodnou k navazování milostnýho vztahu s Tylerem“. Když sem se kolem šoural podruhý, zahlíd sem Tylera s Umou ve velice těsný blízkosti na hlubokým konci bazénu. Žádný něžnosti sem nedetekoval, ale jenom bůh ví, co se dělo pod vodou.

19.38 — Trentův životopis už sem skoro přelouskal. Vijay vykresluje Trenta jako slabošskýho a ješitnýho grázla, kterej podváděl Apurvu se Soňou Klummplatzovou a pak ji, ještě když byla těhotná, opustil kvůli „exotickému sexuálnímu kouzlu anglické hadí ženy kyprých tvarů“ (Violet). Taky tvrdí, že Trent zanedbával svýho syna, protože se bál, že by spojení s „rasově smíšeným“ dítětem poškodilo jeho kariéru. Trenta, píše se tam, opakovaně sváděly na scestí ďábelský pikle Sheeni Saundersový a toho „zlotřilého a zkaženého mladíka“ Nicka Twispa. Říká, že fotřík sved Sheeni, když „sotva vyšla ze základní školy“ a zacházel s ní jako se svou „dětskou sexuální otrokyní“. Navíc tam uvádí, že v době, kdy byl fotřík na útěku před poldama a navštěvoval střední školu v přestrojení za ženskou, působil jako dozor v dívčí šatně. Podle všeho byl do detailů vobeznámenej s tím, jak vypadá ta která holka ve škole nahatá! No není to těžkej úlet?

Navíc se Vijay vytasil se Soňou, která prej tvrdí, že ji můj fotřík po plese opil a brutálně znásilnil. Neopovážila se ho nahlásit fízlům, protože „naprosté pohrdání, jež projevoval Nick Twisp vůči zákonu“ v ní budilo obavy, že by byl schopen „násilné odvety“.

Dále Vijay obviňuje fotříka a Sheeni, že zosnovali spiknutí s cílem zabít jejího otce a zinkasovat jeho životní pojistku, aby mohli vzít kramle do Francie. Tvrdí, že fotřík na pana Saunderse vystřelil „z bezprostřední blízkosti a bez slitování“, ovšem zřejmě díky „zásahu shůry“ se toto „bolestivé zranění“ neukázalo smrtelné. Prej zlanařili Trenta, aby jim pomoh „ututlat“ důkazy jejich zločinu. Vijay píše, že poté, co fotřík oplodnil Sheeni, unesl ji z domova pro svobodné matky. Během „zběsilé jízdy při jejich bezhlavém útěku“ způsobil můj rodič „kolosální hromadnou dopravní nehodu“, při níž jistý „nešťastný řidič náklaďáku“ téměř přišel o život. Potom údajně fotřík vodvlekl Sheeni do Paříže, odkud se s úpěnlivými prosbami vobrátila na Trenta, aby přijel a zachránil ji. Když se Trent ukázal, měli „nevázaný skupinový sex“ s Violet a dalšími cirkusovými umělci včetně jistého „nechvalně proslulého mexického klauna“. Nakonec — v obavách o svůj život — Sheeni od Nicka utekla, poté co se pokusil „přivodit potrat jejích dvojčátek“ za pomoci „rezavého struhadla na sýr“.

No jéžiš, a já dostal sprda za to, že sem jel na kole bez helmy.

PONDĚLÍ, 26. ČERVENCE

Zas v hokně. Ze zvědavejch pohledů, kterými lidi dneska ráno častujou fotříka, bych řek, že si Vijay musel z poplatků za stahování vod lidí, co tady pracujou, přijít na pěknejch pár set dolarů. Několik mladších podprd neznalejch hipísaček požádalo fotříka o autogram. Když sme dorazili do práce, vrhla se na jeho auťák dobrá desítka novinářů, nechal ale vokýnko vytažený a ani nezastavil. Strážnej Chet je teď drží v bezpečný vzdálenosti za branami studia.

Veeva je toho názoru, že všecka ta publicita je pro seriál naprosto skvělá a domluvila už, že se fotřík dneska vobjeví v pořadu Entertainment Tonight. Důkladně mu vysvětlila, že sice může klidně prohlásit, že „ty události byly značně nadsazené“, ovšem „rozhodně by neměl“ popřít všecko. Nechce, aby ohrozil svou fantastickou novou „reputaci zlobivýho hocha“ tím, že označí Vijayovu knihu za snůšku lží.

Kopajícího a řvoucího Curtise vodvlekli jeho totálně nasraní rodičové pryč s tím, že už se do seriálu nevrátí. Sbohem a bůh tě provázej, pane Močí páchnoucí dechu.

Brenda a fotřík se rozhodli spokojit s kandidátem číslo dva, dalším výškově hendikepovaným šestnáctiletým pablbem ménem Niall. Pět minut po svým příchodu začal Niall dělat voči na Zee, čímž si vysloužil okamžitý členství v Klubu ochucenejch drinků. Řek mi, že už je na straně 239, a zeptal se, kolik z toho je pravda. Odpověděl sem, že pokud vím, je to pravda do posledního písmena, a že by neměl nikdy, fakticky nikdy udělat nic, čím by mýho otce nasral. Niall ztěžka polkl a poděkoval mi za tip. Doufám, že po týhle mý radě při každý scéně s fotříkem totálně vytuhne.

Překvapilo mě a taky poměrně dost potěšilo, když mě Zee pozdravila polibkem na rty. Porovnávali sme si poznámky ke knize, zatímco usrkávala svůj čaj. Řekla, že když dneska ráno odcházela, její otec „řval jak pominutej“ do telefonu na svý právníky. Taky mi řekla, že měla včera krátkej video chat se svým nevlastním bratrem Toddem. Nesměl jí říct, kde zrovna je, prozradil ale, že v místě jeho pobytu právě hicuje šestačtyřicet ve stínu. Sakra, tak tímhle by se nám moh docela dobře lokalizovat do centra Vegas.

Podle Zee Todd k jejímu otci žádnou nenávist necítí, jenom s ním tak nějak ztratil spojení. Prej když je Trent taková oslňující hvězda, měl pocit, že by nebylo správný srát se mu do života. A navíc jeho matku každá zmínka o Trentovi děsně bolela.

„Je to jasný, Scotte,“ řekla Zee. „Apurva mého tátu stále miluje.“

„A miluje on ji?“

„Bůhví. Řeknu ti jen tolik, že moje máma vypadá ustaraně. Měl bys vidět Todda v té jeho uniformě. Můj brácha je pořádnej kus chlapa a navíc děsně statečnej. Umřela bych, pokud by se mu něco stalo.“

„Byla jeho máma krásná?“

„Podle toho, co jsem slyšela, tak naprosto úchvatná. Na webovce Sandiegský státní je o ní zmínka, ale fotka žádná. Najdi mi nějaký její snímek, Scotty, a máš ve mně věrnou přítelkyni na celý život.“

Tomu teda říkám nabídka.

Taky sem zaskočil za strejdou Jakem, abych vysondoval ňáký nový informace. Povídal, že s Umou večeřeli včera večer u Tylera a pak se koukali na film na Tylerově obří supermoderní telce, vedle který se může jít schovat kdekterý kino. On a Uma odešli společně a uchýlili se, hezky každej zvlášť, do svýho domku pro hosty.

„Takže žádný fiky fiky, jo?“ zeptal sem se.

„Ne, myslím, že si Uma dává na nějakej čas od chlapů pohov, než to srovná se svým manželem. Dneska jde navštívit rozvodovýho právníka.“

„Takže je to jenom zdání, že to tak trochu peče s Tylerem?“

„Jasně že jo, Scotte. Uma je inteligentní a zralá zaměstnaná žena. Nikdy by se nespustila s takovým notoricky známým děvkařem, jako je Tyler.“

To víš že ne.

11.08 — Veeva měla tak hektický dopoledne, že se jí jen taktak podařilo vmáčknout mě do programu, abych jí moh podat svý slídičský hlášení. Nate říkal, že celý dopoledne jim na telefonu vyzváněj programový šéfové různejch televizních stanic. Pro významnej posun kariéry prej není nic lepšího, než když vás v médiích očerní coby dětskýho násilníka s vražednými sklony.

„Takže kolik z toho je vlastně pravda, Scotte?“ vyzvídal Nate.

„Vím já. Nikdy se s tátou nebavíme vo jeho soukromým životě.“

„Fakticky ne?! To nejseš vůbec zvědavej?“

„Ani moc ne,“ zalhal sem. „Beru to tak, že co dělal v minulosti, není moje starost.“

„Musím říct, Scotte, že vy Twispovi mě nepřestáváte udivovat.“

Když se mi konečně povedlo prodrat až k Veevě, potvrdila mi, že fotřík jejího dnes již zesnulýho dědečka fakticky postřelil, ale podle jejího názoru šlo „vlastně jen o nehodu“.

„Neřekla bych, že měli v plánu shrábnout jeho životní pojistku,“ prohlásila, „obzvlášť vzhledem k tomu, že by pak museli odpravit ještě i babičku.“

„Myslíš, že se fakticky snažil provýst potrat mejch nevlastních sester?“

„S rezavým struhadlem na sýr? Měj rozum. Řeknu ti jen tolik, že Sheeni si tu knížku včera přečetla a měla z toho málem pěnu u huby. Podle mého dodala Vijayovi potajmu trochu špíny a čekala, že za spolupráci se jí dostane ohleduplného zacházení. Teď má pocit, že ji totálně zradil.“

„Řekneš mýmu tátovi, že ho napráskala Vijayovi?“

„To nemůžu, Scotte. Je to jenom domněnka. A ty mu to taky neříkej.“

„Tak jo. Takže byla Sheeni v sobotu s mým otcem?“

„Nic neříkala, Scotte. Ale podle Franka prý byla celé odpoledne pryč.“

„Třeba si to spolu rozdávali někde v hotelu.“

„To je možný. Těžko to zjistíme, když jsou oba takoví děsní tajnůstkáři.“

„Dělal to už Frank s Azurou?“

„Pochybuju, Scotte. Proslýchá se, že Trentovi Frank nesedí, protože je o hodně starší než jeho dcera. Takže se chce tenhle týden sejít s Sheeni, aby probrali situaci.“

„A ona se ho přitom pokusí svést!“

„Tahle hypotéza rozhodně nevybočuje z mezí pravděpodobnosti. Takže co je nového s Tylerem a Umou?“

Podal sem jí zredigovanou verzi toho, co sem věděl — upravenou tak, aby se kontakt Tyler–Uma jevil co možno nejnevinněji.

Veeva si to celý vyslechla a pak mi sdělila, že Uma si najala nejlepšího rozvodovýho právníka ve městě.

„Určitě už má haldu fotek toho svýho modráku. Ta jedna šlupka nejspíš připraví Phila o všecko s výjimkou jeho pravý koule.“

„A má toho hodně?“

„To si děláš srandu? Onkologové vydělávají sakra slušně. Lidi jsou ochotní vyklopit pořádný balík, aby neumřeli na raka. Moje matka by samým štěstím skákala po stropě, kdybych si některého vzala.“

„No, já znám jednoho, co bude už brzo svobodnej.“

„Jo, možná bych mu měla věnovat trochu pozornosti. Když už pro nic jinýho, tak abych naštvala Umu.“

13.17 — Velká novina: Umin manžel si na ni počíhal před jejím kanclem a napad ji. Podle všeho ji srazil k zemi. Tuhle zprávu mám vod Lillian, která obědvala s Jakem, zrovna když mu to volala. Okamžitě vystartoval, aby „toho parchanta zmastil“. Lillian zněla v telefonu dost zoufale, tak sem brnknul Tylerovi, kterej prohlásil, že tam hned posílá Marcuse, aby Jakea zastavil, než „provede nějakou pitomost“. Taky sem sdělil Tylerovi méno tý nemocnice, kde si Uma nechává zrentgenovat zápěstí. Řek, že jí zavolá a zajede tam pro ni. Já prej mu mám dát hlášku, jakmile se mi Jake vozve. Jedna věc se teda musí Tylerovi nechat: pod tlakem zůstává ledově klidnej.

14.32 — Brenda dala na zbytek dne hercům volno. Lillian byla příliš rozrušená, fotřík se připravoval na svůj výstup v Entertainment Tonight a ten novej herec, co měl představovat Bobbyho Twispa, těžce pohořel. Niall by už nejspíš balil kufry, pokud by se jí povedlo přivábit nazpátek Curtise. Brenda teď maká na tom, aby přesvědčila jeho rodiče, že fotřík není až takový monstrum, jak ho vykresluje ta kniha. Dokonce měla tu drzost předat mi telefon, abych si promluvil s Curtisovou mámou! Řek sem jí (bez valnýho nadšení), že je tatíček normální, nudnej otec od rodiny a nepředstavuje pro jejího synáčka žádný ohrožení.

Brenda má nůž na krku, protože ten pilotní díl by měl bejt v pátek natočenej. A to ještě ani nezačali se scénama Carlyla Bogyho, pro který Jake možná dokončí scénář, pokud se ovšem někdy vrátí ze svý Mise odplaty. A vodkdy znamená kterejkoli Twisp v boji sebemenší hrozbu? Sme od přírody vybavení způsobovat rány svým jako rapír vostrým jazykem, ne našima titěrnejma pěstma.

20.28 — Uma má sádru na levý ruce a fakt vošklivě natlučený koleno. Máma uspořádala pro všecky večeři, takže sem si to vyslech celý včetně detailů. Umin právník zažádal o zákaz přiblížení pro jejího manžela. Vypadá to, že zbrklej doktůrek Phil možná při vyrovnání vysolí obě koule. Protože jeho nemocnice stojí na západním konci města, dorazili tam Marcus s Feletim dřív než strejda Jake. Odchytili ho na parkovišti, uklidnili a pak si to šli všichni tři vyříkat s felčarem, co Denně zachraňuje životy.

Řečnění vobstarával Marcus. Oznámil doktůrkovi, že „s násilím je konec“ a že od týhle chvíle od něj Marcus očekává, že se „bude chovat jako džentlmen“. Třistadvacet kilo svaloviny (plus Jake) v jeho kanclu zřejmě udělalo svoje. Dr. Phil prej vypadal pěkně nesvůj a začal se vozlomkrk omlouvat. Marcus z něho vytáhl slib, že se bude chovat slušně, Jake mu dost hlučně vynadal, že je „ukňouranej posera“ a Feleti mu smetl s police pár medicínskejch příruček, aby mu ukázal, že to myslej vážně. Tou dobou už se tam objevila nemocniční ochranka, Marcus ale nepříjemnou situaci bryskně vyřešil tím, že naškrábal pár autogramů. Uma souhlasila, že nebude trvat na obvinění, pokud se doktůrek stáhne a bude dodržovat podmínky zákazu přiblížení.

Docela chápu, proč by chtěl dát doktor Phil do držky Jakeovi, vůbec mi ale nejde do palice, proč zmlátil Umu. I kdyby se Zee hned zejtra nakrásně nechala potají voddat s Frankem a pak se přímo před mejma očima vocicmávala s dvanácti chlapama, stejně si nedokážu představit, že bych ji uhodil. Ani za milion let.

Ještě před večeří otevřel Tyler láhev vína a všichni sme se usadili a koukali na fotříka v Entertainment Tonight. Za normálních okolností je fotřík zamlklej, trochu mrzoutskej depkař, ale namiřte na něj kameru a stane se z něj pan Dynamickej a okouzlující bavič. Pak mi něco vykládejte vo rozdvojený osobnosti. Je pro mě záhadou, kde se tenhle druhej Nick Twisp celou dobu schovával. S blahosklonným smíchem Vijayovu knihu odbyl jako „oddychový brak“ letošního léta. Prohlásil, že byli s Trentem desítky let „nejlepší přátelé“ a oba se „vskutku srdečně nasmáli těm neuvěřitelným nepřesnostem“ v knize. Pak fotřík šikovně přešel do bezostyšný propagace svýho novýho sitkomu Nick Twisp — Žonglér s dvojí tváří. Celý vystoupení uzavřel svým známým žonglérským číslem „míčky a kroužky“. Jde při něm o to udržet tři míčky a tři dřevěný kroužky v pohybu, přičemž každej míček musí dycky ve vzduchu proletět jedním kroužkem. Fotřík přitom působí dojmem, že je to děsná hračka, je ale jedinej žonglér na celý planetě, kterej to dokáže.

Když fotříkův výstup skončil, všichni začali bouřlivě tleskat — dokonce i Uma s tím zraněným zápěstím. Jo, já se k tomu všeobecnýmu jásotu přidal taky. Ten chlap občas není až tak úplnej trapák.

ÚTERÝ, 27. ČERVENCE

V dnešních ranních Los Angeles Times velkej článek o Trentu Prestonovi a jeho neautorizovaným životopise. Trent se k tomu očividně nestavěl zdaleka tak pohodářsky, jako se snažil fotřík naznačit včera večer v bedně. Zeein táta byl děsně nasranej a označil tu knihu za „hromadu skandálních lží“ z pera „uprchlíka před americkou justicí“. Fotříka citovali ve dvou odstavcích, reportér dokonce vystopoval Sheeni Saundersovou na Kalifornské univerzitě. Prohlásila, že Vijay „se takto zachoval z pomstychtivosti“, protože ona vždycky odmítala jeho „hulvátské pokusy o sblížení“. Ten článek nebyl vůči autorovi zrovna lichotivej, stejně sem si ale jistej, že mu ta publicita pomůže zaznamenat prudkej nárůst počtu stažení. Tomu chlapovi se musí fakt nechat, že se mu poved bravurní kousek: očernil hned několik celebrit a přitom zůstal bezpečně mimo dosah zákonů o nactiutrhání. Další slibnej obor podnikání, kterej umožnil web. Tak mě napadlo, jestli by se našli nějaký troubové, co by vysolili dva doláče devětadevadesát, aby si stáhli můj úžasnej deník?

Zee si ten článek přečetla s upřímným zájmem. Souhlasila se mnou, že její tatík by se měl pokusit brát celou tu záležitost trochu s nadhledem, protože z toho vycházel jako pěkná hysterka a suchar.

„Problém s mým otcem,“ poznamenala Zee, „spočívá v tom, že se vždycky snažil žít morálně. To se člověku nakonec skoro pokaždé vymstí.“

„A co by měl teda dělat?“ zeptal sem se.

„Tak přinejmenším by si to měl rozdat s Sheeni i s Apurvou. Jenom aby zjistil, jestli všecky ty roky o něco přicházel.“

„Ty by sis to mohla rozdat se mnou, abys zjistila, jestli vo něco nepřicházíš.“

„Promiň, Scotty. Mám takové tušení, že to, o co s tebou přicházím, by bylo poněkud překotné a nechutné.“

Řek sem jí, že se „těžce plete“, ale přeci jen mám v tomhle ohledu jistý pochybnosti.

11.44 — Curtisovi rodiče konečně dali svůj souhlas, teď ale zas jejich agent trvá na zvýšení honoráře. Veeva tvrdí, že je to pozitivní znamení — jako že město začíná možná tenhle sitkom brát vážně. A tak povolali poskoka, aby při dnešní zkoušce odříkával repliky Bobbyho Twispa, zatímco Veeva si dá pár kol v ringu s Curtisovým agentem. Ten text sem už znal pochopitelně nazpaměť, vždyť sem ho musel pořád dokolečka poslouchat z Curtisovy voslizlý držky.

Je to příjemná změna oproti tomu, když dělám holku pro všecko. A navíc mám možnost bejt se Zee, která je děsně milá — i když je tu Frank. Ten se velice příhodně pokaždý, když Brenda ohlásí pauzu, vytratí s Darou ven na rychlý cigárko. Oba maj kyselej kuřáckej dech, kterej se snaží zamaskovat hltáním mentolek.

Fakticky sem si to užíval, když sem moh Daru oslovovat „mami“ a předstírat, že sem její zlobivej synek. Nejspíš je to dost úchylný, ale do jistý míry mi to masíruje dosud dřímající centra rozkoší v mým mozku.

15.47 — Jake dopsal ty scény s Carlylem Bogym, Edwina je bleskově vyťukala, vytáhla z tiskárny a my dostali asi třicet vteřin na to, abysme si je nabušili do hlavy. Zábavnější než ta verze s Françoisem Dillingerem, teda za předpokladu, že by ze sebe fotřík dokázal vypotit věrohodnou napodobeninu nadrženýho černošskýho frajera. Z jakýhosi důvodu mě povolali, abych mu helfnul s dialektem. Brenda nás voba nechala namaskovat za černochy a vytáhla nás na oběd do jednoho lokálu v Burbanku, kde podávaj barbecue. Jake se k nám přidal coby instruktor, protože si prej před dávnejma letama vydělával jako „zábavnej černoušek“ v jedný laciný svatební kapli ve Winnemucce. Zkraje sem byl nervózní, ale podařilo se mi vobjednat hovězí sendvič bez toho, abych rozpoutal rasový nepokoje. Fotřík vypadal fakticky černošsky, když ale otevřel zobák, znělo to, jako kdyby se snažil vydávat za bělocha. Vysloužili sme si pár podezíravejch pohledů, ale podařilo se nám přežít. To hovězí žebro bylo taky skvělý, lepší než burger, přesně jak Brenda slíbila.

18.15 — Čekám, až fotřík dotelefonuje s ňákým reportérem, abysme mohli jet dom. Vyplašilo mě, když sem zahlíd, jak Lillian navazuje přátelský vztahy s Ericem (to je ten na Yale vodchovanej fotříkův mladší brácha a agent v jedný osobě). Zaslech sem ho, jak se jí ptá, jestli by s ním nechtěla zajít na hodinu herectví. Do hajzlu, Jake to s tou koc pěkně podělal.

19.12 — Cestou dom sem se rozhod vyzvědět vod fotříka, jestli je pravda, že svýho času působil jako dozor v dívčí šatně.

„Takže tys tu hnusnou knížku četl, co?“ zeptal se.

„Některý pasáže,“ připustil sem.

„No, můžu ti říct, že je to naprostý výmysl. Vijay je pěkně úchylnej tvor. Vždycky se po mně vozil, protože Sheeni měla ráda mě a ne jeho.“

Už sem se chystal fotříka dotázat, jestli teďko se Sheeni chrápe, ale rozhod sem se nepokoušet zbytečně štěstí.

20.52 — Před chvílí sem zabloudil k Tylerovi a našel ho, jak maká s Bergenem u bazénu na nějakejch dokumentech. Poslal Bergena po svých a mě vyzval, ať si přitáhnu lehátko. Chvíli sme se bavili o Vijayově knížce (Bergen mu připravil stručný shrnutí) a pak sem změnil téma.

„Dokáže tvůj firemní tryskáč přeletět oceán?“

„Jasně. Nonstop let do Sydney by byl nejspíš problém, ale jinak dokáže dolítnout v podstatě kamkoli. Proč?“

„Slyšel sem, jak Uma říkala mý mámě, že Paříž je její oblíbený město.“

„Tak Paříž, jo? To by bylo hezký. Jenže Uma má diář plný klientů a mýmu týmu za pár týdnů začíná exhibiční sezona.“

„Tak to je nejvyšší čas vyrazit.“

„Myslíš, že by kvůli mně všecky ty schůzky zrušila, Scotte?“

„No, slyšel sem, že ve Francii se kosti hojej rychlejc.“

„Ke mně se to nedoneslo, ale možná máš pravdu.“

„Jestli tam fakt pojedete, vem ji někam tancovat. Moc se jí líbí, jak tancuješ.“

„Pokud si vzpomínám, skočili sme si spolu jenom jednou.“

„No, udělalo to na ni dost dojem.“

„Mám takový pocit, že to spíš ona zapůsobila na mě. Akorát že od toho svýho zranění sem toho moc nenatancoval.“

„No, ona je teď taky trochu potlučená.“

„Pořád se snažíš udělat ze mě šťastnějšího člověka, Scotte?“

„Dělám, co můžu.“

STŘEDA, 28. ČERVENCE

Divnej zlom v mý pracovní kariéře. Veeva řekla Curtisovu agentovi, aby si políbil prdel. Brenda si z jakýhosi mně neznámýho důvodu přeje, abych Bobbyho Twispa hrál já. Možná je jediná osoba na týdle planetě, která má dojem, že sem v roli syna Nicka Twispa věrohodnej. Přistoupil sem na její prosby ze sedmi důvodů:

1. Už nikdy nebudu muset koukat na ten Curtisův holčičí ksicht.

2. Nebudou mě votravovat další dětský herci obsazený do týdle role.

3. Můžu se vesele oddávat svý úchylný posedlosti sexy Darou.

4. S hercema se zachází líp jak s poskokama.

5. Herce platěj líp jak poskoky.

6. Hraní je docela sranda.

7. Budu se moct ochomejtat na place kolem Zee.

Musím se přiznat ještě k eventuálnímu osmýmu důvodu. Pokud mi to se Zee nevyjde, mohlo by mi účinkování ve fotříkově seriálu získat aspoň malej drobet slávy. Slyšel sem, že krásný mladý holky se můžou přímo utlouct po všelijakejch televizních hvězdičkách.

Fotřík se tvářil pochybovačně, ale Brenda ho přesvědčila, aby to se mnou zkusil. Nevodpustil si ovšem varování, že — jakmile se rozjedou kamery — nepřichází v úvahu jakýkoli bratříčkování. A při žonglování nebude tolerovat žádný rozptylování. Prohlásil, že natáčení komedie je „velice seriózní činnost“ a ode mne se očekává, že budu „pracovat tvrdě a chovat se profesionálně“. Už sem se mu chystal říct, aby si ten svůj seriál klidně strčil do prdele, uchlácholilo mě ale potutelný mrknutí od Brendy.

Všichni se dneska přesunuli ze zkušební místnosti do nahrávacího studia, aby Brenda mohla rozvrhnout scény. Nejde jen o to, že si herci odříkaj svoje repliky, občas se musíme i pohnout. A postavit se na určený značky. A nikdy, nikdy nekoukat do kamery.

Zee má podle všeho radost, že sem se z pozice poskoka vyšvihnul o příčku vejš. Snažili sme se vzpomenout na další děcka, co hrajou v telce syny svejch opravdickejch otců. Zatím máme jenom Ricka a Davida Nelsonovic — a s těma přišel Nate. Snad ani nemusím zdůrazňovat, že tydle televizní hvězdy z doby kamenný zářily dávno před tím, než sme se vůbec narodili. Slyšel sem, že tyhle primitivní pořady se tehdy prej ještě snad vysílaly černobíle.

11.28 — Záchvat paniky ve Studio City. Veeva zavolala mámě, aby získala její souhlas pro mý povýšení, a ona se jí jen tak mimochodem zmínila, že pomáhá Umě balit — na výlet do Paříže s Tylerem!

Okamžitě sem byl povolán z placu do Veevina kanclu, abych se zodpovídal z tohodle „obrovského zpravodajského selhání“. Já pochopitelně předstíral naprostou nevědomost.

„Neměl sem ani tušení o nějakým výletě,“ ujistil sem ji. „To musel bejt popud okamžiku, impulzivní nápad.“

„To ta blbá sádra, co má na ruce! Žádnej chlap nedokáže odolat hezké holce se zlomeným křídlem. Nepřekvapilo by mě, kdyby Uma celou tu věc nahrála!“

„To pochybuju, Veevo. Byla pořádně zmlácená. A Marcus říkal, že ten její manžel se jim tam samou kajícností rozbrečel. Ten chlap je totálně na hadry. Kdy odjížděj?“

„Dneska odpoledne, i když tomu pořád ještě nejsem schopná uvěřit. Pochybuju, že by do té doby třeba i Ochechule dokázala nechat zavřít letiště nebo provést sabotáž na jeho letadle.“

„To chceš, aby se jeho letadlo zřítilo!?“

„Ne, hlupáčku. Chci, aby zůstalo na zemi. Nějaké nápady?“

„Mohla by ses položit na ranvej.“

„Obávám se, Scotte, že tohle by mohlo působit až trochu příliš zoufale. Potřebuju v tom letadle špeha. Nechceš si udělat výlet do Francie?“

Zdvořile sem odmítl s poukazem na to, že postrádám pas.

„Možná budou potřebovat tlumočníka,“ navrhl sem. „Mohla bys Tylerovi brnknout a jen tak mezi řečí se zmínit, že hovoříš plynně francouzsky.“

„To zní pořád moc zoufale. Kdyby tak měl aspoň jeden z těch jejích dementních pacientů právě teď duševní kolaps.“

„Lidi se málokdy zcvoknou zrovna tehdy, když to vod nich potřebuješ.“

„Sakra, už mi došly nápady. Nejspíš budu muset zavolat Ochechuli.“

Když sem odcházel, už žhavila mobil. Doufám, že ty dvě spolu neupečou ňákej plán, kterýho by pak pozdějc litovaly.

14.06 — Právě sem absolvoval zamlklej pozdní oběd se strejdou Jakem. Je velice, velice sklíčenej. Vzdychal a surově zabodával vidličku do karboše z kantýny.

„Uveď mi jedinej důvod, Scotte, proč by Uma chtěla odjet do Paříže s Tylerem.“

Napadalo mě jich hned několik, ale vytasil sem se s tím nejmíň bolestivým.

„Hm, je to miliardář.“

„No jasně, dokáže zacházet s míčem, tak mu hned vysolíme majlant.“

„Zaplatil za to nohou.“

„Velká škoda, že mu neamputovali i pár dalších částí těla, když už se do toho dali!“

Tak to teda není vůči svýmu synovci zrovna přející.

Jake drndal dál: „Pro Tylera je to jenom flirt. Doufám, že ona si to uvědomuje.“

„Možná ne, Jakeu. Tyler obrátil list. Chce se usadit.“

„Jenže v oceánu je spousta ryb, Scotte. A Tyler je ojel skoro všecky. Tak jak je možný, že se rozhodne usadit zrovna s mojí životní láskou?“

„Takhle to v životě zkrátka chodí, Jakeu. Nemůžeš mít pod kontrolou, co dělaj druzí lidi.“

„Od Umy je to možná taky jenom flirt. Vím, že mě pořád miluje.“

Usoudil sem, že je načase šplíchnout strejdovi na hlavu džbán ledový vody.

„Uma mi řekla, že je to hrozná chyba, že seš na ni tak fixovanej. Prej jde možná o známku obsedantně kompulzivní poruchy.“

Jake sebou šokovaně trhnul.

„Tohle fakt říkala?“ ujišťoval se nevěřícně.

„Před pár dny. Jsou to její přesný slova. Promiň.“

Jake se opřel do židle. To překvapení a zděšení ho úplně připravilo vo řeč.

Měl sem blbej pocit z toho, co sem mu proved, ale někdo už mu musel fláknout tu dlouho opožděnou facku, aby se konečně probral.

Vrazil bych jednu i Veevě, jenomže ta by mně mohla z pomstychtivosti dát padáka. A já ten džob potřeboval, abych zůstal nablízku Zee.

Když sem se vrátil na plac, vodtáh sem Lillian stranou a řek jí, že s Umou už to definitivně skončilo, když teda nepočítáme doznívající smutek a citový zmatky. Tvářila se vděčně, jako by jí spad šutrák ze srdce.

19.28 — Máma povídala, že Tyler a Uma odjeli na letiště krátce po druhý. Prej byli děsně nadšený vyhlídkou na romantickej vejlet do Paříže. Jen oni dva plus Bergen, Marcus, Lori (Tylerova šéfkuchařka) a blíže neurčenej kopilot a navigátor v jedný osobě. Pro psychology to podle všeho je dost ošemetný, když si chtěj udělat volno. Uma mámě svěřila, že pokaždý, když lidem přeruší terapii, minimálně pár z nich usoudí, že se bez ní docela dobře obejdou. Občas jí zdupká i půlka seznamu klientů. Teď se ale rozhodla hodit opatrnost za hlavu, aby mohla vyrazit s Tylerem do svýho zamilovanýho města. A navíc se těší na to, až bude tisícovky mil vod toho hnusnýho manžílka.

Ani já se nedočkám svý terapie, dokud bude v prachu. Doufám, že nebudu muset čelit žádnejm duševní zdraví ohrožujícím excesům, jako že se třeba mí rodiče rozejdou nebo Zee zdrhne z města, aby se provdala za Franka.

ČTVRTEK, 29. ČERVENCE

Další špatný zprávy. Strejda Jake vzal dneska časně po ránu roha. Nechal po sobě následující vzkaz:

Nicku,

díky za příležitost, ale myslím, že jsem byl šťastnější, když jsem zpíval s Kenem.

Uvidíme se někde po cestě

Jake

Vždycky sem se snažil vidět ve strejdovi děsnýho pohodáře, teď sem ale usoudil, že je to jen zbabělej, sebedestruktivní blb. Kdybych tušil, že zareaguje takhle, nechal bych ho plácat se v blahý nevědomosti. Podle webovky Kena Kerna měli tenhle tejden dva (vyprodaný) koncerty v Moskvě. Počítám, že právě tam teď má namířeno Jake. Doufám, že aspoň brnknul Lillian, aby se s ní rozloučil.

11.10 — Když sem dorazil do hokny, čekala na mě před kanclem Ochechule osobně. Dost hrůzostrašnej způsob, jak začít novej pracovní den. Odvlekla mě do kantýny, aby si se mnou popovídala v soukromí. Koupila mi čokoládovou koblihu a hrnek kafe, i když sem ji ani o jedno z toho nežádal (na čokoládu sem tak trochu alergickej a kávu zrovna v oblibě nemám).

„Tvoje přítelkyně to teď táhne s jiným klukem,“ spustila. „Jakou máš strategii?“

„Vyčkávám na vhodnou příležitost a snažím se na sobě nedávat znát moc velkej zájem.“

„Zcela správně. Nedoporučuju ti ale čekat dalších šestnáct let jako moje dcera.“

„To rozhodně nemám v plánu, paní Saundersová.“

„Říkej mi Connie. Takže Tyler Twisp, který má před sezonou plno práce s přípravami, si najednou zčistajasna odletí do Paříže s doktorkou Spurlettiovou. To je dost mrzuté. Sněz si koblihu.“

Uďobával sem z kraje a snažil se vyhýbat čokoládový polevě.

„Mám takový pocit, Scotte, že tady rozpoznávám vliv čísi jemné manipulace. Ráda žiju s pocitem, že mé, a jedině mé ruce tahají za provázky. Dospěla jsem k závěru, že je to tvoje práce.“

„Moje, paní Saundersová? Ale já jsem přece jenom kluk.“

„Pravda, ale taky jsi Twisp. Nemá smysl to popírat. Ráda bych věděla, čeho se snažíš dosáhnout.“

Po krátký úvaze sem dospěl k závěru, že nemá smysl snažit se Ochechuli přechytračit.

„Aby bylo co nejvíc lidí co nejšťastnějších, paní Saundersová, to je můj cíl. Nechci se nějak dotknout vaší dcery, ale Tyler a Uma se k sobě perfektně hodí. Jenomže strejda Jake byl Umou děsně posedlej. Tak mě napadlo, že když dám Umu a Tylera dohromady, uvolním tím Jakeovi ruce, aby se dal do páru s Lillian, která je zas jeho dokonalej protějšek. Akorát že on si zčistajasna vodjel ze země.“

„Do Paříže?“ vyzvídala.

„Ne, do Moskvy.“

„Dost zvláštní cíl cesty pro odmrštěného milence. Vypij si kávu.“

Váhavě sem usrkl. Neskutečně vodporná, i když mi do ní nikdo nenachcal.

„A jak ti mělo to, že odlifruješ Tylera s Umou do Paříže, pomoct u Azury Prestonové?“

„Tohle v mejch propočtech fakticky žádnou roli nehrálo.“

„Mělo by. Kdybych informovala svou dceru o tvém vměšování, nejspíš by tě odsud okamžitě s pořádnou ostudou vypakovala.“

„Prosím, nedělejte to, Connie. Teď musíme Veevu přesvědčit, že Tyler je pro ni ztracenej případ.“

„Pro mě osobně, Scotte, byly vždy minimálním požadavkem dvě nohy. Moje dcera je ovšem méně vybíravá a mimořádně tvrdohlavá. Vzdoruje mi ve všech směrech, už co jí byly dva roky.“

„No, mně se s minimální šancí na úspěch podařilo dát do kupy Umu a Tylera,“ upozornil sem. „Jestli chcete, moh bych se kouknout, co se dá udělat pro Veevu.“

„Máš nějaké kandidáty?“

„A co třeba Eric, co s náma hraje v tom sitkomu? Je v tom správným věku a talentovanej absolvent Yale k tomu.“

„Už jsem si ho prověřila. Žije v Západním Hollywoodu s nějakou osobou, co ošetřuje kočky.“

„A je to ženská?“

„Ne, leda že by se jmenovala Harold.“

„Aha. No, uvidím, jestli na něco přijdu. Mimochodem, Connie, četla jste Vijayovu knihu?“

„Samozřejmě, Scotte. Přečetla jsem ji hned ten den, co se objevila na trhu.“

„Víte, jestli je to pravda, že můj táta dělal dozor v holčičích šatnách?“

„Ano, ovšem. Dělal to, aby mohl okukovat všechna ta nebohá děvčata, jak je pánbu stvořil. Vždycky jsem zastávala názor, že to bylo poněkud přemrštěné — dokonce i na Twispa.“

Takže jsem měl pravdu, když jsem tomu fotříkovýmu popírání nevěřil.

„Uf, Connie, myslím, že už mě potřebují na place.“

„Jsem ráda, že jsme si takhle popovídali, Scotte. Od této chvíle už ovšem v žádném případě nesmíme pracovat proti sobě. Určitě by sis nechtěl tetičku Connie znepřátelit.“

Ano, tak tenhle bod mi vysvětlila naprosto jasně.

Sotva sem se vrátil, začala na mě Veeva dotírat, o čem sem to sakra diskutoval s její mámou. Prohlásil sem, že mi dávala rady, jak získat zpátky svý děvče.

Fotřík zrušil zítřejší natáčení, i když technickej štáb už byl zajištěnej a agentura, co obstarává publikum, měla domluvený, že sem autobusama přiveze křesťanský mládežnický skupiny z Valley. (Ukázalo se, že místní křesťanská mládež asistuje při natáčení spousty pilotů.) Fotřík prohlásil, že Jakeův náhlej odchod je příliš špatný znamení, aby se pokračovalo podle plánu. (Fotřík byl dycky děsně pověrčivej. Já se narodil třináctýho června, což je nejspíš ten důvod, proč sme vykročili špatnou nohou.) Přesunul Velkej den na pondělí. Furt se snaží s Jakem spojit, ale buď mu ten magor nebere telefon, nebo nemá v Rusku příjem.

Tu novinu, že strejda vyfičel z města, musel Lillian sdělit fotřík. Od toho debila Jakea se žádný informace nedočkala. Tváří se, že to bere statečně, hned sem ale poznal, že ji to pěkně rozhodilo. Je to zkrátka ubožáckej kripl.

14.38 — I když sem nesněd ani třetinu tý zasraný čokoládový koblihy, vycházelo ze mě dneska dopoledne při zkouškách nebezpečný množství toxickejch plynů (většinou potichu). Děsnej trapas, i když sem odved zcela excelentní hereckej výkon, jak sem předstíral, že to rozhodně nejsem já. Jenže nakonec se mě fotřík přímo přede všema zeptal, jestli sem náhodou nejed čokoládu. Pochopitelně sem to popřel. Vzhledem k tomu, že Zee stála přímo vedle mě, sem rozhodně neměl v úmyslu přiznat, že snad vlastním něco tak přízemního, jako je zažívací ústrojí.

Maxine, naše garderobiérka, propadala přímo panickejm stavům, protože mi Curtisovy kostýmy vůbec nesedly (vzhledem k tomu, že nespadám zrovna do trpajzličí kategorie). Navrhl sem, že bych moh provýst něco radikálního, jako třeba voblíknout si vlastní hadry. Zamítnuto. Vzala mi míry a vyrazila do obchodu. Všem těm nově nakoupenejm šatům okamžitě zašili kapsy, protože v televizi není prostor pro nevzhledný vybouleniny. Proto u sebe herci vždycky nosej všelijaký taštičky, i když pevně doufám, že mně se nějak podaří tomu zženštilýmu doplňku vyhnout.

16.46 — Zastavila se tu Sylvie, aby prokonzultovala s Brendou a fotříkem castingový požadavky pro další epizody (teda za předpokladu, že ňáká televize tenhle seroš fakticky vezme). Když vodcházela, podařilo se mi ji na moment zdržet.

„Jsem hrozně naštvaná, Scotte, jak se Jake zachoval k Lillian.“

„Já vím. Je to hnusárna.“

„Je z toho teď hrozně vystresovaná a já mám pocit, že je to moje vina, protože jsem je seznámila.“

„Vždyť se k sobě dokonale hodili, až na to, že můj strejda je totální kretén. Existuje ňáká šance, že byste mohla schrastit někoho pro Veevu?“

Sylvie se zatvářila pochybovačně. „Muži jsou ve svých potřebách dost prostí, Scotte, zato ženy mají velice komplikované nároky. Jaký typ mužů ji přitahuje?“

„No, celý věky byla zabouchnutá do Tylera Twispa.“

„Takže se jí líbí pohlední a kultivovaní miliardáři. Tak tuhle kategorii není snadné obsadit. Proč nevyjela po Tylerovi?“

„Právě sem ho dal dohromady s Umou, tou psycholožkou, co podle vašeho názoru připomíná Sophii Lorenovou.“

„Já měla za to, že o tu se zajímá Jake?“

„To jo, akorát že vona si jeho lásku vyložila jako obsedantně kompulzivní poruchu.“

„Aha,“ povzdychla si. „Tak jo, Scotte, nechám si to projít hlavou, ale nic neslibuju. Vměšovat se lidem do osobního života vážně není můj koníček.“

„Určitě se přece musí najít někdo pro Veevu. Je jí jednatřicet a mladší už nebude.“

„Je to hrozně vytížená produkční, Scotte. Spousta žen na téhle úrovni zanedbává svůj osobní život kvůli práci.“

„Já vím, ale nemyslím, že je z týhle situace zrovna štěstím na větvi. Bojím se, že by to mohla Tylerovi a Umě nějak zavařit.“

„Můžu se zeptat, proč ses ji nepokusil dát dohromady s Jakem?“

„No, mají spolu poměr už desítky let, ale nikam to nevede.“

Při těch slovech Sylvie maličko nadzdvihla obočí. Prohlásila, že sem se jí o tom měl zmínit dřív, než Lillian uvrtala do Jakea. Jak to tak vypadá, považuje teď za kretény všecky Twispy.

21.51 — Další nudnej večer o samotě s mojí rodinou. Zee pochopitelně nezavolala. Jedna malá zprávička k zaznamenání by tu ovšem byla. Máma měla dneska krátkej telefonát s Umou. Má se v Paříži s Tylerem „božsky“. Předpokládám, že to znamená, že se spolu úspěšně vyspali. Zas další důvod, proč závidět mýmu pohlednýmu a bohatýmu strýci.

PÁTEK, 30. ČERVENCE

V hokně se dneska ukázal Carlyle Bogy. Hledal Jakea, ale musel se spokojit s Veevou a fotříkem. Hned mi bylo jasný, že to je Carlyle, kvůli jeho fakt mimořádnýmu zjevu. Je to vysokej, kostnatej chlápek se zářivým úsměvem samej diamant a porcelán. Dlouhý blonďatý dredy mu pleskaj o límec obleku vod Armaniho, kterej zdůraznil sladěným opaskem a špičatejma botama z hadí kůže. Rovněž poněkud nekonvenční je smyčka vytetovaná kolem krku. Ten „provaz“ přeřezává zakrvavenej nůž, kterej se mu táhne od levý tváře. Na rukojeti tý kudly je rudejma číslicema, ze kterejch kane krev, vyrytý 3437.

Všichni se snažili na něj nezírat. Jenom Zee projevila dostatek osobní statečnosti, aby se ho na to tetování zeptala.

„To číslo 3437 značí počet zdokumentovanejch případů černochů zlynčovanejch na Jihu a v pohraničních státech mezi lety 1882 až 1951. Skutečnej počet je neznámej a nejspíš daleko vyšší. Miliony černochů žily v tyranským a teroristickým státě, kterej jim systematicky upíral jejich práva a odvracel zrak, když byli krutě vražděni. A to se dělo přímo tady ve starejch dobrejch Spojenejch státech americkejch. Copak vás to neučí v hodinách dějepisu?“

„Ehm, no vlastně ne,“ odvětila Zee.

„Ani mě to nepřekvapuje,“ prohlásil Carlyle. „Ale možná se nám podaří dostat vo tom nějakou tu zmínku do toho vašeho televizního seriálu.“

Správně, něco takovýho udělá s fotříkovou sledovaností hotový divy.

13.28 — Fotřík usoudil, že jeho žabožroutskej přízvuk je natolik dobrej, že lepšího již nemožno dosáhnout, takže se nadále vobejde bez Frankovejch služeb. Tím pádem je Zee volná a může chodit na obědy pro změnu se mnou. Pojedli sme ve společnosti prostýho lidu v kantýně. Na vopačný straně obědvala Lillian znovu s Ericem. Doufám, že už přiznal barvu a řek jí o roli, kterou v jeho životě hraje ten vošetřovatel koček. I když co já vím, třeba sou to jenom spolubydlící. Eric sice nosí tu taštičku, ale jinak neprojevuje žádný další známky toho, že by měl slabost pro chlapy. Je hrozně příjemnej, vždycky má pozitivní přístup, může se pochlubit úsměvem skoro stejně oslňujícím, jako je Carlylův, a často mi skládá komplimenty za mý herecký výkony. Ovšem Veeva skoro ani nezaznamenala, že vůbec existuje. Co to s tou ženskou sakra je?

Zee se vytasila s velkou novinou: včera se konala porada mezi jejím tatíkem a Frankovou mámou.

„Sešli se v nějakým špinavým motelu s uválenejma prostěradlama?“ zeptal sem se.

„Může být, ale táta tvrdil, že se setkali u oběda v restauraci ve Westwoodu.“

„Máma tam šla taky?“

„To ani náhodou, Scotte. Ta má na Sheeni Saundersovou těžkou alergii.“

„Tak na čem se teda dohodli?“

„No, slyšela jsem dvě verze: jednu od táty a druhou od Franka. Podle táty se s Sheeni shodli, že by Frank měl vycouvat, dokud mi nebude osmnáct, jako bysme ještě pořád žili ve století, kdy můžou rodiče o takovýchhle věcech rozhodovat.“

„A Frankova verze?“

„Frank povídal, že můj táta se snažil prosadit tenhle odklad, ale jeho máma nesouhlasila. Podle všeho zastává názor, že je to děsně roztomilý, když spolu chodíme.“

„Hnus.“

„Jo, je to dost nechutné. Tak bych si přála, aby měl Frank štěstí na jinou matku.“

„Takže cos řekla svýmu tátovi?“

„Že je to v pohodě a že s tím nemám problém.“

„Takže už si jako s Frankem nikam nevyrazíš, dokud ti nebude osmnáct?!“

Že by temný mraky mýho života konečně protrh paprsek zlatavýho slunečního světla?

„Ne, Scotty. Normálně s ním budu chodit dál, akorát o tom budu lhát. Co mí rodiče neví, to mi nemůže ublížit.“

Do hajzlu!

Není to ale vlastně zas až tak velký překvápko. Sliby, co vydolujou rodiče ze svejch dětí ohledně toho, s kým budou nebo nebudou chodit, mají v sobě vždycky zhruba stejně tolik hodnověrnosti jako Hitlerův pakt o neútočení se Stalinem.

„Takže se budete scházet natajnačku?“ zeptal sem se.

„Nejspíš budeme muset. Jo, kdyby mí rodiče někdy volali k vám domů a ptali se po mně, tak jim vždycky řekni, že jsem právě odešla, a pak mi bleskově brnkni.“

„Jo, jasně.“

Další slib, o jehož upřímnosti se dá s úspěchem pochybovat. A další dýka zaražená do mýho srdce. Už si na to, stejně jako Jake, začínám zvykat.

14.28 — Veeva se vrátila z dlouhýho oběda s fotříkem, Brendou a Carlylem. Měli sme soukromou diskusi v zadní části nahrávacího studia, zatímco Carlyle s fotříkem nacvičoval akcent ghetta.

„Je to naprosto neskutečný člověk, Scotte. Strávil za mřížemi jako kluk ještě víc času než tvůj táta. Přes celý oběd si navzájem vykládali historky z lochu.“

„Jak se z mladistvýho delikventa stal velkým zvířetem v telce?“

„Začínal u dna stejně jako ty. Vypracoval se z poskoka.“

„To jim nevadilo, jak vypadá?“

„Přesně naopak. Spočítali si, že tenhle kluk drží prst na pulzu jejich cílového publika. Taky se mu fakticky skvěle daří. Produkoval pár úžasných seriálů.“

„Je svobodnej?“

„Ale no tak, Scotte. Tohle není zrovna můj typ.“

„Jasně. Tvoje máma by ti ho nejspíš neschválila.“

„Hele, nesnaž se mě vyhecovat, Scotty. Na ty tvoje triky sem moc chytrá.“

16.45 — Do kanclu vpadla Stoney Holtová, teď už bez toho převleku za hipísačku, a hledala Jakea. Řek sem jí o jeho nečekaným vodjezdu do Ruska.

„Čuchám čuchám, že v tomhle zločinu má prsty Uma Spurlettiová,“ prohlásila.

Potvrdil sem jí, že Uma sehrála v tom úprku na východ jistou roli.

„Takže ta Jakeova zkurvená bohyně znova udeřila. Takhle sem jí říkala, ještě když ho mučila na střední. To se vy chlapi nikdy nepoučíte?“

„Podle všeho ne. Pokud se mi Jake ozve, mám mu vyřídit, aby se s váma spojil?“

„Ne, neobtěžuj se.“

„Jake se vás chtěl na něco zeptat.“

„To se vsadím že jo. Dobře, tak mu řekni, že jsem se rozhodla zobat z obou konců talíře. Takhle je dvojnásobná šance, že se domů vrátím s nějakým tím úlovkem. Jak jseš starej?“

„Je mi sedmnáct,“ zalhal sem.

„Velká škoda. Jseš docela roztomilej. Zastav se za mnou příští rok a svezu tě na svým harleyi.“

Vysoce zajímavej návrh.

SOBOTA, 31. ČERVENCE

Vygooglil sem svý méno a k vlastnímu úžasu zjistil, že se vobjevuje po celým webu. Je to důsledek toho, že teď na svým blogu všichni bez ustání rozebíraj životopis Trenta Prestona. Jeden blogger spekuloval, že bych moh bejt Trentovo „dítě lásky“ se Sheeni Saundersovou, který si ulili u Nicka Twispa. Toho idiota by měli vyvlíct zpoza jeho komplu a zmydlit heverem. Taky sem si všim, že Vijay přidal na svoji webovou stránku počítadlo stažení. Teď ukazuje, že jejich celkovej počet už přesáhl pět milionů. Počítám, že si ten chlap bude s takhle vysokou hromadou prachů moct žít v tý svý Indii opravdu slušně.

Dneska sem doma docela sám. Máma šla spolu s Annou, tou Brendinou přítelkyní, slídit po nějakejch vykopávkách vod Adriana. Fotřík vypad tam, kam chodívá každou sobotu — možná zašukat si s matkou všech Franků. Marcus je pořád ve Francii. I kdybych se snažil, větší volnost už bych ani získat nemoh. Dokonalá a bože tak zřídkavá příležitost protáhnout nepozorovaně do svý cimry nějakou holku. A já tady zatím hnípám a netečnejma prstama vyťukávám tydle slova. Už sem měl takhle blízko k tomu, abych zavolal na číslo některý tý masážní služby, který inzerujou v L. A. Weekly, a uhradil to ze svý debetní karty. Namísto toho nejspíš podniknu vyjížďku na kole někam do hor.

O pět minut později: Právě sem měl divnej telefonát. Volal doktor Phil a hledal svoji ženu! Řek sem mu, že sem ji neviděl a taky nevím, kde je.

„Víš něco o tom, že by Uma odjela ze země s Tylerem Twispem?“ zeptal se mě.

„Promiňte, ale o tom by mi nic neřekli,“ lhal sem. „Vlastně ji ani pořádně neznám, akorát vím, že dělá konzultantku tatínkovu seriálu.“

„Je Tyler doma?“

„Aha. Nemyslím. Nejspíš je někde v Oxnardu ve výcvikovým táboře Rudejch obrů. Mám mu nechat vzkaz?“

„Řekni mu, aby šel do hajzlu!“

Nato ten felčar zavěsil. V telefonu působil dost vystresovaně.

14.38 — Když sem se vrátil z projížďky, parkoval před vchodem zas ten starej pickup. Tentokrát byla Beryl sama. Zeptal sem se jí (ne moc přátelsky), co by ráda.

„Pasco se chce setkat se svým chlapcem.“

„A proč? Další vydírání? To snad ne!“

„Pasco o tom vůbec nevěděl, Scotte. Byl to můj nápad. Člověka to dohání k zoufalství, když mu nesplachuje hajzlík.“

„Kde je Ruby?“

„Doma, dohlíží na dělníky. Stavěj nám tam novou betonovou jímku a natahujou sto dvacet metrů trubek. Předtím sme měli tak akorát starou sekvojovou bednu v zemi.“

„Tak to gratuluju. A šťastný splachování.“

Obrátil sem se k odchodu.

„Ale no ták, Scotte. Otec by měl mít možnost aspoň jednou vidět svýho syna.“

Smejknul sem se s kolem zpátky a opřel ho vo její pickup.

„Možná bych vám moh pomoct. Potřebuju ale jistou informaci.“

„Co za informaci?“

„Pasco byl proslulej děvkař a rád to dělal navostro.“

„Kdo to říká?“

„Já to říkám. Takže chci vědět, jestli po světě nepobíhaj ještě další Pascové juniorové.“

„Jak to mám vědět?“

„No tak to zjistěte a já uvidím, co pro vás můžu udělat. Tyler je kvůli tomu šeku děsně nasranej.“

„Třicet hadrů je nízká cena za to, že uchrání svýho tátu před smrtí úplavicí, tyfem nebo cholerou. Špatná kanalizace může člověka zabít!“

To jistě, ale nejspíš ne tak rychle jako tvůj dech.

„Sem na vaší straně, Beryl,“ zalhal sem. „Jenom mi sežeňte tu informaci. A hoďte sebou.“

21.52 — Úděsná, naprosto úděsná sobota. Nejenom že sem nedokázal žádným příjemným způsobem využít fakt, že sem zůstal bez dozoru, navíc ještě po večeři vytáhla máma nástroje na moji čtvrtletní zubařskou prohlídku. Jako vobvykle mě bez milosti dloubala hluboko do dásní a pátrala po zbloudilým zubním kameni. A prováděla to stejně, jako se to dělávalo na ústředí gestapa: bez umrtvení. Zatímco já se svíjel a kroutil a kňoural, ona si plkala s fotříkem vo nějakým suprovým kostýmku vod Adriana, co splašila v jakýmsi zastrčeným sekáči v Culver City, o kterým ví jenom Anna. Kostým byl lacinej, ovšem spravit ho, aby se ztratila ta spálenina vod cigarety na límečku, by mohlo stát majlant. Mastná bude nejspíš i terapie, kterou bude její syn potřebovat vod Umy, aby se zotavil z tohodle mučení páchanýho rukou vlastní matky. Ze všech ženskejch na světě se můj fotřík musel oženit zrovna se zubařkou! Dokonce i Sheeni Saundersová by možná byla lepší. Ta se vám zavrtává jenom do duše, a ne do huby.

SRPEN

NEDĚLE, 1. SRPNA

Protože Marcus byl daleko vodsaď ve Francii, mohla teta Joanie přijmout mámino pozvání, aby přijela na nijak zvlášť labužnickej narozeninovej brunch ve stylu udělej si sám. Fotřík má dneska sedmačtyřicátý narozeniny. Z mýho pohledu ho to staví jednou a půl nohy do hrobu. I tak nasadil statečnej výraz a nezdá se, že by byl nějak extrovně votrávenej. Máma si vypůjčila z Tylerovy kuchyně vaflovač a udělala mu jeho oblíbený vafle se zapečenejma sekanejma pekanovejma ořechama.

Strejdu Billa přivlekli taky, i když byl zrovna uprostřed lakování Tylerova buicka z roku 1959. Joanie se (dočasně) vrátila z Oaklandu, kde třídila bábininy věci a mučila Wallyho. Teď se tluče do hlavy, že si za Estellin barák neřekla víc. Hnedka v den, kdy se objevil na trhu, dostala nabídku na plnou cenu vod nějakýho realitního agenta v Berkeley. Prej má v úmyslu ho pronajmout. Nikdo jí zatím neprozradil pravýho kupce, protože sme všichni Tylerovi slíbili, že si to necháme pro sebe.

Teta Joanie prohlásila, že Tylerův výlet do Francie byl pro ni „naprosté překvapení“. Dělala, co mohla, aby z nás vypáčila nějaký drby o Umě, kterou si z tý svatby před dávnými lety sotva pamatuje. Máma prohlásila, že Uma je „hrozně milá“, a fotřík přihodil, že toho ví hodně vo mnohočetnejch osobnostech. Prokec sem se, že k nám včera volal Umin manžel a hledal ji, čímž sem si vysloužil káravej pohled od mámy, která se pak cítila povinována kápnout božskou o rozvodu a zákazu přiblížení.

Přesně v tom okamžiku sem vyjekl překvapením, protože sem vobrátil list v nedělních Los Angeles Times a uviděl tam celostránkovej inzerát s reklamou na elektronický deodoranty značky StopPot. Skvěle zvládnutý, se spoustou doporučení vod spokojenejch uživatelů, včetně nápadně umístěný zmínky o „sportovní celebritě“ Tyleru Twispovi. Už před sebou přímo vidím tu přílivovou vlnu šustivejch bankovek, co se mi hrnou, protože nikdo nechce chodit po světě se zapáchajícím podpažím. Nebo si svoji citlivou kůžičku sprejovat toxickýma chemikáliema. Oba tyhle body reklamní textař velice rafinovaně a šikovně zdůraznil.

Známej televizní herec a bohatej k tomu — jak by mi Zee vůbec mohla odolat?

10.26 — Když už se brunch chýlil ke konci, zazvonil telefon. Byla to Veeva, která řekla fotříkovi, aby se koukl do Timesů na stranu šest, do sekce Z metropole. Nalistoval si tu stránku a všichni sme se namačkali kolem něho, abysme dobře viděli. Ten článek se nacházel úplně na spodku: „Prominentní onkolog nalezen mrtev v důsledku udušení.“

Umin manžel se zabil! Uklízečka ho našla včera pozdě večer v garáži v jeho jaguáru. Zavřel vrata a nechal běžet motor. Podle všeho po sobě zanechal vzkaz, jehož obsah ovšem úřady neprozradily.

Takže ten chlápek, se kterým sem se ještě včera vykecával po telefonu, měl před sebou už jenom pár hodin života. Úplně mi z toho přeběh mráz po zádech. Sakra, doufám, že sem neřek nic, co by ho postrčilo přes vokraj propasti.

14.10 — Všecko je tu vzhůru nohama. Telefon vyzvání každejch deset minut. Část z toho sou ovšem blahopřání fotříkovi k narozeninám. Tyler a Uma už taky dostali hlášku. Okamžitě přerušili svoji cestu a ještě dneska letěj domů.

Začínám mít takovej nepříjemnej pocit. Jak moh doktor Phil včera vědět, že má volat zrovna sem, když hledal Umu? A odkud zjistil, že vodjela s Tylerem ze země?

Že by to byla zhoubná ruka Ochechule, která tahá za nitky?

Byla by Connie Saundersová schopná riskovat něčí život, aby ukončila Umino „božský“ pařížský intermezzo s Tylerem?

Je Veevina matka fakticky tak bezohledná a ďábelsky prohnaná?

21.24 — Máma zrušila rezervaci v restauraci a povečeřeli sme v zaražený náladě doma. Fotřík otevřel svý dárky. Máma mu dala knížku o druhý světový válce (von je něco jako fanda do historie) a taky dostal potahy z ovčí kůže do svýho BMW, údajně vode mě. Moje méno na kartičce bylo jako obvykle zfalšovaný. Dort sme měli jahodovej, což není zrovna můj voblíbenej druh.

Sedmačtyřicet let na krku, kariéra nejistá, manželství, co může každou chvíli krachnout, potenciální milenka, která ho nejspíš podvádí, a syn, se kterým si nerozumí. Počítám, že na tom fotřík ani nemůže bejt hůř. Aspoň že si nezalez do garáže s myšlenkama na sebelikvidaci.

PONDĚLÍ, 2. SRPNA

Uprostřed noci. Právě mi volal strejda Jake. Prej mi chtěl jenom říct, kde je schovanej štos kondomů, co tam pro mě nechal. Tak sem ho informoval o událostech předešlýho dne.

„Takže ten felčar, co dennodenně zachraňoval životy, si nasral do vlastního hnízda. No to je hlína.“

„Strejdo Jakeu, ty seš opilej?“

„V Rusku se vožíraj všichni, Scotte. Tímhle způsobem překonávaj životní strázně v týhle totálně zkurvený zemi. Jak to udělal?“

„Otrávil se výfukovejma plynama ve svým autě.“

„No jo, takhle odcházej ze světa zbabělci. Co sou moc podělaný, aby zmáčkli spoušť. Jak to bere Uma?“

„Já nevím. Měli by se vrátit každou chvíli. Tady je totiž hluboká noc, jestli to nevíš.“

„No, tady u nás máme jasný den! Já sem ten, co trpí pásmovou nemocí, tak si nestěžuj. Kterýho Uma dohání k sebevraždě. Abys věděl, párkrát už sem to skoro udělal sám.“

„Měl by ses vrátit, Jakeu. Potřebujeme tě tu kvůli tomu sitkomu. A taky ses zachoval pěkně hnusně k Lillian. Na cos to sakra myslel?“

„To není tvoje věc, mladej. Tak si na mě nevyskakuj.“

„Možná sem ještě kluk, ale ty seš ten, kdo by potřeboval dospět.“

„Nesmíš jim spolknout háček, Scotte. Hlavně jim nikdy nespolkni ten zkurvenej háček.“

„Jo, já vím. Měj vždycky ptáka v pohotovosti a srdce naložený v ledu.“

„Nejlepší rada, co kdy dostaneš. Tak za mě hoď hroudu hlíny Philovi na rakev. Dobře?“

„Jasně.“

„Takže ten šmejd už to má za sebou. No, teď mě omluv, chlapče, protože tohle přímo volá po dalším velkým panáku vodky. Zatím se měj.“

22.47 — V hokně. Další zklamání pro křesťanskou omladinu. Kvůli tomuhle už druhýmu špatnýmu znamení fotřík znova odložil natáčení, tentokrát až na středu. Ta koc z agentury přes publikum právě vodešla a něco si přitom vztekle mumlala. Brenda pro dnešek ansámbl rozpustila. Prohlásila, že nám hrozí nemoc z přezkoušení. Zejtra provedem kostýmní zkoušku, a tím to hasne. Příští stanice nahrávání na vostro, celosvětová sláva a sprška zlatejch Emmy.

Soudě podle její reakce na smrt doktora Phila nemyslím, že by Veeva byla do piklů svý máti zapletená. Povídala, že ten chlap byl „citlivá duše“, kterýmu krachly dvě manželství a i přes jeho nejlepší snahy umírali pacienti. Myslí, že právě všecky ty „psychické prohry“ ho dohnaly až za hranu. Taky prohlásila, že to bylo „kruté“, co provedl svým dětem, a že jako lékař měl vědět, jak si sehnat pomoc.

Zee se tam ještě chvíli ochomejtala. Vytáhli sme si koly z prodejního automatu a posadili se na prázdný sedadla s výhledem na dekorace. Řekla mi, že její táta je pořád „celý špatný“ ze vší té pozornosti, co mu média věnujou kvůli tý Vijayově „hnusné knize“. Reportéři jim prej tábořili celý víkend přímo před barákem. Dobrá zpráva pro mě: sledujou ji teď paparazziové, takže je pro ni dost obtížný vyklouznout a sejít se s Frankem. A včera ved její tatík další dlouhej telefonickej hovor s Apurvou.

„Já to nechápu,“ řek sem. „Copak tvůj táta není na Apurvu naštvanej, když je Vijay její brácha?“

„Jo, přesně tohle by člověk čekal. Pořád ho ale tíží obrovský výčitky svědomí, že ji pustil k vodě, když byla těhotná.“

„Jak to moh udělat?“

„No, rodiče jich obou byli proti tomu manželství. Sheeni taky dělala, co mohla, aby ho rozbila. A moje máma byla přímo neodolatelná, když byla mladší.“

„Tendle rys je podle všeho ve vaší rodině dědičnej.“

„Jo? To bylo hrozně milý, cos teď řekl.“

Dovolila mi, abych ji držel za ruku a políbil ji. Jenom takový letmý setkání rtů, nic velkýho. Bylo to ale hezký, znovu si moct připomenout její dotyk a vůni.

18.07 — Po vleklým dni vypad dneska fotřík z hokny brzo. Když sme dorazili dom, seděla Uma s mámou v kuchyni. Pořád měla ruku v sádře, ale pásky už se zbavila. Požádala mě o rozhovor v soukromí, takže sme šli ven a posadili se na terase u bazénu.

„Jestli jsem to správně pochopila, Scotte, mluvil jsi v sobotu s mým mužem.“

Sáhnul sem do kapsy pro svůj telefon a nechal ji přečíst si náš rozhovor, jak sem si ho hnedka zaznamenal.

„Takže ty si vedeš deník,“ poznamenala, když mi telefon podávala zpátky.

„Jo, zkouším to. To s vaším mužem je mi líto. Doufám, že sem mu neřek něco, co sem neměl.“

„To určitě ne, Scotte. Zvládl jsi tu situaci s chvályhodným jemnocitem. Musel se o mně a o Tylerovi dozvědět od někoho jiného.“

„Doufám, že se tím mezi váma dvěma něco nepokazí.“

„To si nemyslím, Scotte. Měli jsme se ve Francii báječně. Jak jsem vyrozuměla, měla bych ti vlastně poděkovat, žes mu to navrhl.“

„Občas lidi potřebujou trochu postrčit.“

„A už jsi mluvil s Jakem?“

„Krátce. Byl opilej a trpěl pásmovou nemocí.“

„O mně se náhodou nezmínil?“

„Říkal, že ho mrzí to s vaším mužem,“ zalhal sem. „Prej doufá, že ste v pořádku.“

„Víš, že si Jake dřív vedl deník? A tvůj táta, jestli jsem to správně pochopila, taky.“

„To je pro mě novinka. Ale slyšel sem, že děda byl něco jako spisovatel.“

„Vaše rodina je velice literárně založená.“

Nemyslím, že by řekla něco podobnýho, kdyby si toho z mýho deníku přečetla víc.

Když se to vezme kolem a kolem, nevypadala Uma smrtí svýho muže nadvakrát zdrcená. Teď ji aspoň přestane špehovat a taky ji nebude vláčet ošklivým rozvodem. Navíc jí ušetřil pořádnej balík za rozvodový právníky. A taky je teď volná a může si vzít Tylera, i když pochybuju, že by uháněli do Vegas ještě tendle víkend.

21.51 — Zaskočil sem za Marcusem, kterej je pořádně nasranej, že musel svoji dovču ve Francii ukončit předčasně. Povídal, že Paříž je „nádherný město“ a Frantíci sou „na bělochy docela civilizovaný, pokud teda nejseš muslim“. Zeptal sem se ho, jak se to vyvíjí mezi Tylerem a Umou.

„Nebudu roznášet drby vo svým zaměstnavateli, Scotte,“ odpověděl.

„Já respektuju tvoji diskrétnost, Marcusi, ale moh bys utrousit aspoň nějakej náznak, když už sem z rodiny.“

„Tak jo, můžu ti říct aspoň tolik, že teď už nemám strach, že by ty blbosti do podpaží nějak rozhodily jeho sexuální pudy.“

„Ale myslíš, že je to láska?“

„To já sakra nevím. Jestli jí ale ten blbec dá kopačky, stavím se do fronty jako první, abych ji pozval na rande.“

Marcus říkal, že jak to tak vypadá, ani Uma, ani Philova první žena neprojevujou velkej zájem zorganizovat pohřeb. A tak Tyler tím úkolem pověřil „Herr Zelí“.

Doufám, že až zhebnu já, bude velice, velice stařičkej Bergen pořád po ruce, aby mě vypravil na poslední cestu se sobě vlastní výkonností a rychlostí.

ÚTERÝ, 3. SRPNA

Telefon se mi rozeřval v 6.38 místního času. Byla to Beryl, která mi volala ze svýho pouštního ležení.

„Něco sem zjistila, Scotte. Kruci, nevzbudila sem tě?“

„Vůbec ne. To já tak normálně bejvám úplně vzhůru uprostředka noci.“

„Tak hele, mladej, já už umyla nádobí po snídani!“

Starý lidi se dycky rádi vychloubaj tím, jak brzo ráno vstávají, jako by vyškobrtat se do předjitřní tmy byl nějakej záslužnej čin.

„Přišla ste na něco, Beryl?“

„Jo. Na pakl stornovanejch šeků. Zpřed asi dvaceti let. Na ňákou nóbl soukromou školu v L. A.“

Nejsem si jistej, kolik „nóbl soukromejch škol“ L. A. má, ale byla to ta samá, do který se mě snaží natlačit máma.

„Víte, na koho ty šeky sou?“

„No, Pasco napsal na spodek každýho školné Rydera Ohlmanna.“

Musel sem si to méno vod ní nechat vyhláskovat.

„Ptala ste se Pasca na ty šeky?“

„Jo. Tvrdil, že to byla jenom výpomoc kamarádovi, to se mi ale nezdá. Pasco byl dycky škrt na dolar. Kolikrát musíme počkat, až usne, abysme mu ze šrajtofle vytáhly prachy na domácnost.“

Díkybohu, že Tyler tuhle vlastnost nepodědil.

„Takže kdy se může Pasco přijít na svýho kluka podívat?“

„No, Tyler je furt ve Francii,“ zalhal sem. „Brnknu vám, až se vrátí.“

Ryder Ohlmann je teď už dospělej. Našel sem celou stránku, která je mu věnovaná na Linkedin.com.

11.08 — Kostýmová zkouška se odkládá až na odpoledne, takže sem měl čas počíhat si na Veevu v jejím kanclu. Nechala mě podepsat kondolenční lístek vod celýho štábu. Veeva sice posílá kondolenci, neměl sem z ní ale pocit, že by Umě vyjádřila upřímnou soustrast osobně. Podle všeho je na svoji ovdovělou kámošku ještě pořád nasraná, že jí přebrala Tylera. Zeptal sem se jí, jestli zná někoho jménem Ryder Ohlmann.

„Bože, Scotte, tohle je jméno z hluboké minulosti. Ryder byl o dvě třídy nade mnou. Vysokej kluk, moc hezkej. Jestli si vzpomínám, dostal basketbalový stípko do Pepperdine.“

„Co ještě si o něm pamatuješ?“

„No, povídalo se, že to Ryder dělal se všema holkama u nich ve třídě, skórování ale přiznával jen u těch hezkých. Údajně mu stačilo na holku jenom kouknout a hned jí vlhly kalhotky.“

„Na tebe se taky někdy kouknul?“

„Kéžby. Jenže já byla v tý době jenom pitomá druhačka. Proč?“

„Zjistil sem, že založil tu společnost, co vyrábí džusy Rakeťák.“

„Ale, fakticky? Vídám ty jejich žlutý dodávky na každém kroku. Jednou jsem vyzkoušela jejich borůvkovo-brokolicový. Akorát sem se z toho poblila.“

„On tvrdí, že ty jeho kombinovaný džusy prej zlepšujou fungování mozku.“

„No, já sem si jistá, že hlavně zlepšujou fungování jeho prkenice. Proč ten náhlý zájem o Rydera Ohlmana?“

„Mrkni na jeho fotku na webu. Možná tě čeká překvápko.“

Deset minut nato mi brnkul Nate a předvolal mě do Veevina kanclu. Našel sem ji u komplu a vypadala dost rozrušeně.

„Sakra, Scotte, tohle je další klon R. Pasco Bainea!“

„Já vím. Tyler má staršího bráchu.“

Řek sem jí, že Pasco solil za Ryderovo školní vzdělání.

„Tak potom není pochyb o jeho otcovství. Bože, to je jako v Hoších z Brazílie. Možná má vysoký pohledný synky všude, kam si na mapě ukážeš.“

„Všimni si, jak se Ryder vyved po Tylerovi. Zatím nikde žádná paní Ohlmannová.“

„Myslím, že bychom měli ty dva bratry dát dohromady. Co ty na to?“

„Když už se do toho pustíme, mohli bysme uspořádat slezinu celý rodiny.“

Řek sem jí, jak sem v sobotu narazil na Beryl a jak se prej Pasco děsně touží „setkat se svým chlapcem“.

„Jenom je mi líto, že jsme ho neviděli tenkrát u něj doma, Scotte. Doufám, že náš pan Baine nezašel moc daleko na osamělé cestě divokého a neotesaného poustevníka. Nechceme jeho nic netušící synáčky traumatizovat.“

15.47 — Právě sme měli jednu generální zkoušku a hned po týhle pauze se pustíme do další. Všichni sou doslova dokonalí, až na fotříka, kterej to párkrát zmrvil. Má štěstí, že se ten pořad nevysílá naživo. Na place byli i všichni chlápci vod techniky a vobě zkoušky se nahrávaj.

Zee je docela nervózní, ale já zatím zachovávám ledovej klid. Spočítal sem si, že mám jenom malou roli, hraní že je lepší, než dělat poskoka, a navíc nemám absolutně co ztratit. Tímhle se vod toho tlaku zčásti osvobodíte.

Vystrojili mě do těch kalhot bez kapes. Děsně nepohodlný, pokud chcete dělat cokoli normálního, jako třeba koupit si limošku v automatu. A navíc sem si za ty roky vycvičil pravou půlku, aby mi fungovala jako automatickej detektor šrajtofle. Každejch zhruba deset minut si uvědomím tam vzadu prázdný místo a přeskakuju do panickýho režimu. Momentálně se snažím rozhodnout, jestli je zasmrádlej pytlík do tělocviku dost macho, abych ho nosil coby příruční zavazadlo.

V hledišti sem zahlíd Veevinu mámu. Nejspíš se sem přištrachala, aby zjistila, co za fujtajbl to za svou investici dostane. Nevím, jak reagovala vona, ale od kameramanů sme párkrát sklidili salvy smíchu.

19.18 — Pořád v hokně. Čekám, až se fotřík vykolíbá ze střižny, abysme mohli jet dom. Mluvil sem s Ochechulí, po tý druhý zkoušce, když mi přišla pogratulovat k mýmu hereckýmu výkonu. Prohlásila, že prej v tý roli působím „velice přirozeně“.

„No jo, není to moc náročnej part,“ podotkl sem.

„Nestyď se přijímat komplimenty, Scotte. V tom, jak jsi pronášel své repliky, byla přirozená nenucenost a načasování bylo naprosto dokonalé. Tvého otce, na druhou stranu, by měli polechtat bodcem na dobytek. Působí jako oběť čerstvé lobotomie.“

„Brenda tvrdí, že se to časem zlepší.“

„Doufejme, v zájmu nás všech.“

Zeptal sem se jí, jestli slyšela vo tom, že se Umin manžel odkrouhnul.

„Ovšemže ano. Takové mrhání drahým lékařským vzděláním.“

„Neměla ste čirou náhodou něco společnýho s tím, že se dozvěděl o Umě a Tylerovi?“

„Jsem zklamána tvými pozorovacími schopnostmi, Scotte. Pro případ, že sis toho nevšiml, čmuchal kolem Tylerova pozemku soukromý detektiv. Umin manžel si ho najal, aby ji sledoval, hned ten den, co se odstěhovala.“

„Jak tohle víte?“

„Vím to, protože s ním po té sebevraždě mluvila policie.“

„A jak víte zase tohle?“

„Ty mě podceňuješ, Scotte. Štědře přispívám na policejní charitu. Mám ve vedení města hodně přátel, včetně policejního náčelníka. Doktorova smrt, bohužel, nejspíš postrčí jeho ženu ještě hlouběji do Tylerova náručí. A co podnikáš tam v té záležitosti?“

„Rozpracovávám pro Veevu několik náhradníků za Tylera. Už mám pár želízek v ohni.“

„Dobře. Měj na paměti, že můžeš přivést koně k vodě, ale to ještě neznamená, že se ti podaří přinutit ho pít.“

„Já vím. Ale snažím se, seč můžu. Mohla byste zjistit, jestli má můj táta poměr s Sheeni Saundersovou?“

„V nejmenším nepochybuji, že by rád, zato velice pochybuji o ochotě z její strany. Dlouhá léta jsem byla provdaná za jejího bratra. Všichni Saundersovi jsou od přírody prohnaní a nepolapitelní. Za tohle zjištění jsem tvrdě zaplatila. A Nick už by to měl touhle dobou taky chápat.“

„Vypadá to, že spolu trávěj spousty času.“

„Vážně? No, tak na to se přirozeně podívám.“

„Možná to dělá i s Trentem Prestonem.“

„Tak tomu bych věřila spíš.“

STŘEDA, 4. SRPNA

Je to přesně měsíc, co sem po tom ohňostroji políbil Zee. Teď se motá kolem s jiným borcem a možná mě podvádí tím nejhorším možným způsobem. Ale myslíte, že se snad ten proklatej virus hodlá z mýho mozku ztratit? Ne, drží tam festovně, jak kdyby se fakt s neodvolatelnejma následkama secvaknul ten spínač.

Dneska budu hrát jejího mladšího bratra před jásajícíma (jak aspoň doufám) davama křesťanský mládeže. Možná to zaktivuje nějakej incestní gen a já k ní začnu cejtit něžnou lásku jako ke svý nedotknutelný starší sestřičce. Ten spínač zas přeskočí zpátky a já už nebudu navěky jejím otrokem.

Kéžby!

Mimochodem, dneska hodně časně ráno sem zahlíd Umu, jak se vykrádá z Tylerova domu. Beru to jako dobrý znamení. Nejeví žádný známky, že by se chtěla vrátit do svýho brentwoodskýho domu, když se teď zbavila násilnickýho manžílka. Předpokládám, že zrovna nedychtí po návštěvě garáže.

Máma říkala, že Bergen naplánoval pohřeb na zítra dopoledne v jedenáct. Ano, mě tam nutí jít taky, i když sem se s tím blbem ani nikdy nepotkal a mluvil sem s ním jenom jednou po telefonu. Má to i pozitivní stránku, když se votrávíte výfukovejma plynama: nehrozí, že by se truchlícím zvedal žaludek při pohledu na vaše extrémně zohyzděný nebo posešívaný tělo. Okres na něm musel ze zákona provýst pitvu, ale ta toho, jak sem slyšel, moc neukázala.

Právě sem vycáloval zahradníku Miguelovi osm babek za jeho zprohejbanej kovovej kufřík na vobědy. Vypadá jako něco, s čím by si to jeden štrádoval do Fordovy automobilky v roce 1933. Páchne trochu po zkyslým mlíce, ale vejdou se mi tam všecky mý věci z kapes a navíc i iPhone a Android. Vono takový nošení kabelky může fungovat líp, než sem čekal. Taky sem dovnitř propašoval kondom, pro případ, že by se Zee nebo Dara rozhodly vodvlíct mě do některý prázdný šatny. Zbožný přání.

13.37 — V hokně. Začátek natáčení je naplánovanej na sedm večer. Vypadá to na hodně dlouhej den. Brenda ještě na poslední chvíli uděluje fotříkovi mezi čtyřma očima nějaký rady. My ostatní většinou jenom tak posedáváme a nudíme se. Nervozita se u mě ještě pořád nedostavila.

Jedna novinka: Veeva si vyrazila na oběd s Carlylem Bogym. Má děcko na střední a dvě exky. Jeho poslední manželka byla domorodá princezna z Ghany. Předpokládám, že tohle ji řadí mezi černochy. Carlyle se dostavil i se svým buldočkem Malcolmem. Ohromně šik, ale tak trochu nabubřelý. Do každýho tesáku má to psisko zasazenej honosnej diamant.

18.33 — Křesťanskou omladinu rozehřívá najatej komik. Vypadá to, že se dobře baví. Už mám na ksichtě mejkap a do vlasů mi stylisti napatlali pěnový tužidlo. Všecko to moc hezky ladí s nošením kabelky. Zatím žádný svírání v žaludku.

Mezi přítomnejma, který to přišli skouknout, jsou: nejrůznější televizní hlavouni, další chlapi v oblekách, Tyler a Uma, Marcus, teta Joanie a strejda Bill, máma, Ochechule, Carlyle Bogy, Sheeni Saundersová a Frank, Curtis (nechápu, kdo ho sem pustil), Nate, Anna, Sylvie s manželem a Ericův přítel Harold, kterej je možná nejhezčí ošetřovatel koček na celý planetě. Po Trentovi a Violet Prestonovejch ani vidu, protože těm zakázala přístup na natáčení jejich neurotická dcera.

Teta Joanie sedí tak daleko vod Marcuse, jak jen jí to rozměry nahrávacího studia umožňujou. Oproti tomu máma dřepí hned vedle Sheeni a podle všeho spolu přátelsky klábosej. Sheeni má na sobě outfit, kterej stál nejspíš víc, než dělá hrubej národní produkt Hondurasu. Její synáček byl před chvílí zastižen, jak si vyhuluje držku spolu s Darou, ruku položenou na jejím holým rameni. Radši bych, kdyby mu ležela pod jejíma jehlovejma podpatkama. I když je to vlastně Lillian, kdo se honosí jehlama. Dostavila se vyštafírovaná k naprostý svůdnický dokonalosti a bude očumující křesťany oslňovat docela slušným dekoltem. Vůbec se mi nechce věřit, že strejda Jake opustil tuhle sexuální bohyni kvůli životu osamělýho zhýralce putujícího po Rusku.

23.53 — Zpátky doma. Je po všem. Ještě pořád sem tak napruženej, že bych moh klidně dopřát svejm prstíkům rozcvičku. Těsně předtím, než sme začali, proměnil se ten rozjuchanej komik v zlýho saďoura. Řek těm děckám, že musej všecky svoje mobily okamžitě VYPNOUT, a jestli někomu zazvoní během představení, okamžitě ho vyrazí a dostane zákaz na všecky akce v budoucnu. Hádám, že s tím už v minulosti měli problém. Pak sme natáčeli úvodní scénu v dekoracích obejvacího pokoje. Pořád sem byl klidnej a nad věcí, ale přímo uprostřed scény se mi najednou roztřepalo pravý koleno, jako by mi do něj někdo vmontoval velkej vibrující motor. Třáslo se mi jako ty mixéry barev na půllitrový plechovky, na který narazíte v železářství. No a když sme pak dotočili scénu, zvukař ohlásil, že tam odněkud zabral jakýsi „silný klepání“. Brenda si přehrála video a diagnostikovala, že se jedná o případ „jevištního kolena“. Nevytáhla si konkrétně mě, ale předvedla všem hercům cvičení na uvolnění napětí, při kterým sme se pomalu předkláněli, až sme se dotkli palců na nohách, a přitom tiskli šlapky na podlahu. Když sem to takhle párkrát proved, rozklepaly se mi vobě haksny tak, že sem málem zahučel na zem.

Pak sme tu scénu vzali znova a tentokrát sem zůstal v pohodě. Už žádný roztřesený koleno. Pamatoval sem si všecky repliky, obecenstvo se smálo a fotřík konečně trochu ožil. Byl daleko lepší než kdy předtím na zkouškách. Brenda měla radost a dávala nám zdviženejma palcema najevo, že jako dobrý. Potom sme se tam asi deset minut všichni jen tak motali, zatímco se kamery na jevišti přesouvaly k další dekoraci. Myslel sem, že to bude pro diváky nejspíš nuda, ale křesťani už si na to podle všeho zvykli. Všichni vytáhli mobily a vesele tweetovali svejm známejm, na co tady koukaj.

Trvalo asi devadesát minut natočit základ scénáře. Lillian vlepila fotříkovi dovopravdickou facku a publikum se smálo a tleskalo. Tyhle křesťany nic tolik nerozjaří jako trocha násilí. Pak se fotřík nechal namaskovat coby Carlyle Bogy a my si střihli ještě ty dvě alternativní scény. Ty sklidily největší smích celýho večera. A tím to prostě skončilo. Žádná výrazná katastrofa. Zee si vedla skvěle, Daře se nějak podařilo vyzařovat zralý mateřský vibrace, Lillian byla Ztělesnění sexu na jehlách, Eric si několikrát vysloužil ohromný salvy smíchu jako fotříkův vtipem sršící brácha a já se taky neztrapnil. Hraní mi, myslím, docela šlo a byla to vcelku sranda.

Když křesťani proudili ze studia ven, přišly za mnou tři holky a požádaly mě o autogram. Nejspíš si potřebuju pocvičit podškrab celebrity. To, co sem vytvořil, vypadalo jak čmáranice dvouletýho děcka. Ty koc, který mohly bejt zhruba stejně starý jako já, se zdály z mý přítomnosti úplně vohulený, jako bych byl ňáká Oslňující bytost. Je to divný stát se objektem něčího obdivu — obzvlášť když mě za celejch patnáct let, co sem strávil na týhle planetě, nikdo nepovažoval za něco extra (až na čestnou výjimku možná zaláskovaný Jamie Dickensonový). Když holky odešly, přistoupil ke mně Curtis a nabíd se, že mi může dát ména několika dobrejch učitelů herectví, pokud bych měl zájem. Snažil se vetřít na dotočnou, ale řek sem ochrance, že není zvanej a aby ho vykopli.

Trent a Violet dorazili, právě když oslava začínala. Violet si na sobě dala dost záležet a pokud de o vzhled, v nejmenším si s Sheeni nezadala. Jednou sem je zahlíd, jak spolu ty dvě vo něčem žvaněj, přátelsky přitom ale rozhodně nevypadaly. Dal sem si šampáňo (mámě sem řek, že je to zázvorový pivo) a trochu sem se namazal. Postával sem se Zee, zatímco Frank si venku vyhuloval držku s Darou a Haroldem. Všim sem si, jak se ti dva ostražitě měří pohledem. Ani jeden z nich nejspíš není zvyklej mít v roli nejhezčího chlapa v místnosti nějakýho soupeře. V jednu chvíli políbila Lillian Erica i Harolda (voba na tvář), z čehož sem pochopil, že je důvěrně obeznámená se situací.

Bylo by až moc egoistický zaznamenávat všechny, kdo mi skládali komplimenty k mýmu hereckýmu výkonu. Za zmínku stojí, že se Marcus nezdál bejt uraženej tím fotříkovým převlekem za Carlyla Bogyho. Říkal, že to byla sranda, ale osobně prej dává přednost tomu, když Richard Pryor imituje bělochy. Sylvie prohlásila, že prej na mě bude do budoucna pamatovat při vobsazování. Taky mi podstrčila kousek papíru a zašeptala: „Pro Veevu.“ Na papírku bylo méno a telefonní numero nějakýho chlapa.

Když sme odcházeli, Zee mě políbila na rty a vobjala. Děsivý pomyšlení: jestli ten seriál nikdo nevezme, možná už ji nikdy víc neuvidím. Snažím se na to pořád nemyslet.

S mámou sme z večírku odešli dřív jak fotřík. Cestou domů sem se jí zeptal, jak to přišlo, že si sedla vedle Sheeni Saundersový.

„Nepřisedla jsem si k ní, Scotte. To ona si přisedla ke mně.“

„Tak jak to přišlo, že si na ni byla milá?“

„Tohle lidi dělají, když dozrajou, Scotte. Přistupují k životu dospěle a snaží se chovat příjemně. Krom toho, Sheeni je z rodiny.“

„Fakticky?“

„Je to matka tvých dvou sester. To z ní dělá rodinu — ať už se nám to líbí, nebo ne.“

„Myslíš, že ji táta má pořád rád?“

„Někteří lidi se nikdy nepřenesou přes svoji první lásku — i když se k nim třeba v minulosti zachovala hnusně. Člověk musí být zkrátka shovívavý a doufat, že neprovedou nějakou pitomost.“

To je v případě mýho otce vždycky dost riskantní předpoklad.

Pořád nejsem ospalej, ale nejspíš už pudu do betle.

ČTVRTEK, 5. SRPNA

Moh bych spát klidně až do poledne, ale surově mě vyrvali z mýho teplýho hnízdečka, abych se připravil na ten blbej pohřeb. Navlík sem si černej oblek, popad svůj obědovej kufřík a probrblal celou cestu, co sme tam jeli. Podle mýho názoru má člověk plný právo chovat se jako spratek, když ho tahaj na pohřby lidí, který ani neznal.

Tentokrát zůstala rakev votevřená. Doktor Phil vůbec nevypadal, jako by spal. Vypadal velice, velice mrtvej. Vlastně sem měl značnej problém uvěřit, že ten jakoby voskovej vytuhlec uloženej na stříbrným saténu byl vůbec někdy živej. Nemoh sem si nevšimnout, že ho nacpali do stejnýho modelu rakve jako bábinu. Bergenovi se ten vzor nejspíš líbí, nebo má možná nárok na slevu, když je kupuje ve velkým.

Vobě bývalý manželky se tvářily, jako by spolu neměly vůbec nic společnýho, a jeho děti vypadaly, že by radši byly kdekoliv jinde, jen ne tady. Veeva se překvapivě ukázala ve společnosti Carlyla Bogyho. Nic tak neodpoutá pozornost vod mrtvoly jako chlápek s úsměvem vyšperkovaným diamantama a zakrvácenou dýkou vytetovanou na ksichtě.

Celá pohřební síň byla do poslední mrtě nacpaná dalšíma doktorama, truchlícíma sestrama a bejvalejma pacošama, který pořád žili díky doktoru Philovi. Spousta z nich se zvedla, aby nás seznámila se svým osobním příběhem (až do nechutnejch anatomickejch detailů) a vyjádřila zármutek nad definitivním odchodem toho „velkého filantropa“.

Uma seděla s náma vedle Tylera a celý to přetrpěla stoicky. Musilo to bejt divný, vidět osobu, za kterou ste byli takový roky provdaný, ležet mrtvou v tý bedně. Obzvlášť když se oddělala kvůli vám a vy ještě furt nosíte na ruce sádru, protože se na vás dopustila násilí. Její manželství začlo velkolepou svatbou a skončilo tady v deprimujícím pohřebním ústavu. Doufám, že mezi mnou a Zee, až se vezmem, se to bude vyvíjet líp.

Konečně všichni vyklopili, co měli na srdci, a my se v tichosti přesunuli ven do svejch aut, zařadili se za pohřebák a vyrazili k místu posledního vodpočinku. Doktora Phila spustili do hluboký jámy, nějaký lidi ještě řekli pár věcí a všichni nastoupili do řady, aby se vystřídali u lesklý stříbrný lopaty. Když sem tam šoupnul svoji hroudu, zašeptal sem: „Tohle je vod strejdy Jakea.“

Bergen zařídil smuteční občerstvení v konferenční místnosti nemocnice, kde doktor Phil makal, ale Uma by tohle asi nezvládla. Namísto toho sme vyrazili na oběd do italský restaurace v luxusním hotelu v Beverly Hills. Veeva a její randič byli pozvaní taky, ale odmítli s odvoláním na „horu“ odpoledních povinností. Dal sem si jídlo, který mi doporučila Uma. Spousta sejra a rajčat s maličkejma masovejma kuličkama, co vypadaly jak hračky. Žádnej účet ke stolu nepřinesli, takže sem usoudil, že strejda Tyler zacáloval svým obvyklým diskrétním způsobem. Konverzace u stolu se soustředila na události předchozího večera. O mrtvým chlapovi se nikdo ani nezmínil.

15.10 — Fotřík se vrátil do kanclu, aby zjistil, jak pokračuje střih, já si ale vzal den volna, abych se vzpamatoval ze svýho hereckýho triumfu. Mrk sem na to méno na útržku papíru, co mi dala Sylvie. Vinius Thaine měl na webu nulovej výskyt. Dost divný, jestli to má bejt herec. Většina herců si dneska vopatří aspoň webovou stránku s odkazama na videonahrávky svý práce. Známý hvězdy jako Trent Preston se můžou pochlubit stovkama posedlejch fanoušků, co horečně blogujou o každým nicotným detailu jejich filmů a životů.

20.17 — Zázrak všech zázraků, Zee mi zavolala, aby mě poinformovala o nejnovějším vývoji. Říkala, že její tatík měl několik dlouhejch video chatů se svým (už ne) odcizeným synem Toddem. Teď je ale úplně v hajzlu strachy, že se Todd sám vyhodí do luftu. Nejsem si tak docela jistej, proč si lidi vůbec pořizujou děti, když znamenají dost velký vydání, omezení životního stylu a neustálý starosti. A to ani nemluvím o těch prvních pár letech nepřetržitýho přebalování a smradlavýho ublinkávání. Fotřík by k tomu možná ještě dodal, že navíc můžete vyfasovat spratka jako já: blbýho protivnýho nevděčníka.

Je zbytečný podotýkat, že sem pozval Zee na sobotu na to dlouho odkládaný rande u bazénu. Řekla, že by to „možná“ šlo. Vyložil sem si to tak, že mě má jako zálohu pro případ, že by nedostala lepší nabídku.

Kdybych nebyl takovej bezpáteřnej slaboch, možná bych se kvůli tomu i naštval.

PÁTEK, 6. SRPNA

V práci. Znova poskokem, protože osud seriálu je momentálně nejistej. Taky zvedám telefony, protože Edwina odešla na další dočasnej džob. Nikdy se nedostala k tomu, aby mi upletla ten svetr, jenomže já se zas na druhou stranu nikdy nedostal k tomu, abych koupil tu přízi.

11.15 — Právě sem dostal expresní poštou psaní vod Ochechule. Uvnitř byla policejní fotokopie doktorova dopisu na rozloučenou. Takhle sem rozluštil jeho téměř nečitelnej škrabopis:

Umo,

jelikož jsi z našeho manželství učinila parodii, rozhodl jsem se věnovat ti svobodu. Doufám, že oceníš, že tentokrát je to provinilá strana, kdo zůstal ušetřen. V zájmu svých dětí bych si přál, abych tě nikdy nebyl potkal. Nebojím se smrti, pouze života se vzpomínkou na tvoji zradu.

Phil

Předpokládám, že mi to Veevina matka poslala, aby podpořila svoji verzi událostí. Je mi líto Umy, že byla vystavená takový krutosti ještě i z hrobu. Když čtete mezi řádky, vypadá to tak, že ten dobrák felčar uvažoval, že místo sebe zabije Umu. Nebo že voddělá napřed ji a pak sebe. Počítám, že podobná hnusoba představuje odvrácenou stranu lásky. Doufám, že my se Zee nikdy nedosáhnem takový míry zatrpklosti.

Celkově vzato bych se bez týhle četby klidně vobešel. My Twispové rádi slídíme, ale i naše zvědavost má svý meze.

13.37 — Po osamělým obědě v kantýně sem zavolal Nateovi. Zeptal sem se ho, jestli někdy slyšel o jistým Viniusi Thaineovi.

„Jasně že jo, Scotte. Ty ale nejspíš ne. Vinius Thaine je pravý jméno Hodge Stuntze.“

„A kdo je Hodge Stuntz?“

„Hodge je děsně tajnůstkářskej scenárista Pomsty Mazlíků. Všecko vyřizuje po e-mailu. Nikdo se s ním zatím nesetkal, dokonce ani jeho agent. Veeva ho považuje za génia.“

„A ty si taky myslíš, že je génius?“

„Já vím ve městě jenom o jednom géniovi, a Hodge Stuntz to není.“

„Sem to já?“ Ta otázka se přímo vnucovala.

„Tak tenhle dotaz ani nestojí za odpověď. Jak ses dozvěděl o Viniusi Thaineovi?“

„To je moje věc, Nate. Taky mám jeho telefonní číslo.“

„To kecáš.“

„Ne, mám ho přímo tady před sebou.“

„Veeva by pro jeho telefon vraždila.“

„No, ví, kde mě najde. Mám si navlíknout neprůstřelnou vestu?“

Veeva se ukázala o pět minut později. To vzácný telefonní číslo sem jí vydal bez boje. Prohlásila, že její druhej největší sen je setkat se osobně s Viniusem Thainem. (Předpokládám, že vejš už stojí jedině svatba s Tylerem.)

Veeva měla taky ňáký novinky. Zavolala Ryderu Ohlmannovi a domluvila si s ním na zítřek oběd, aby spolu prodiskutovali jistou osobní záležitost. Nebyla tehdy na střední tak neviditelná, jak měla zato. Nejenom že si ji Ryder pamatoval, navíc prej i sledoval její kariéru.

„Jak ti připadal po telefonu?“ zeptal sem se.

„Docela přátelskej, Scotte. Navíc má děsně sexy hlas.“

„Zvlhly ti kalhotky?“

„Ne, ale něco podobnýho mi hlavou prolítlo.“

22.08 — Od Zee žádnej telefonát ani textovka. Nejspíš mě chce udržovat v napětí kvůli tomu našemu zítřejšímu rande.

Po večeři sem zabloudil k Tylerovi. Našel sem ho, jak spolu s Umou usrkávaj koktejly na terase. Podle mýho je to moc dobrý znamení, že s ní tráví tolik času. Do tý doby měly všecky holky v jeho životě štěstí, když ho viděly jednou za tejden.

Tyler mi oznámil, že počáteční prodej StopPotů dalece překračuje i ty nejoptimističtější odhady. Společnost už taky maká na samodržícím modelu pro lidi (hlavně baby) bez chloupků v podpaží.

„Snažím se přesvědčit Umu, aby to pro nás otestovala,“ svěřil se Tyler. „Ale odmítá.“

„Udělala bych pro tebe v podstatě cokoli, miláčku,“ odpověděla a zašklebila se, „až na tohle.“

Líbí se mi, jak ho teď oslovuje „miláčku“.

Potřeboval bych někoho, kdo by takovýhle něžný oslovení používal pro mě. Nejlíp v posteli a vykřikovaný v extázi.

SOBOTA, 7. SRPNA

Ozvala se mi Zee. Oznámila mi, že jejímu tátovi oficiálně začla krizůvka středního věku. Dneska odjel do San Diega, aby se setkal s Apurvou. A bral si s sebou věci na přespání!

„Vzal s sebou i tvoji mámu?“ zeptal sem se.

„Ne, ta zůstala tady a právě prožívá nervovej kolaps.“

„Bože, Zee, to se jako tvoji rodiče rozcházej?“

„Kdo ví, Scotte? Nic neříkali, ale všichni sou děsně vystresovaní — včetně mě.“

„No, plavání by moh bejt dobrej relax.“

„Nemůžu k vám zítra přijít, Scotty. Musím zůstat doma a pomáhat mámě se s tím srovnat. Jak to, žes pro mě ještě nenašel Apurvinu fotku?“

„Díval sem se všude, Zee. Táta v tý době moc na fotografování nebyl. Zato má asi osum tisíc vobrázků mě, když sem byl batole.“

„Byls kouzelnej?“

„Asi tak 8,5 bodu na stupnici roztomilosti. Víš, Zee, možná si děláš starosti pro nic za nic. Apurva už nejspíš není tak krásná jako dřív.“

„No, uvidíme. Bratr by mi měl e-mailem poslat nějaký rodinný fota, možná se to ale zdrží, protože z nich bude muset přes Photoshop odstranit Vijaye. Jenom doufám, že právě teď někde nezneškodňuje nějakou obří bombu.“

„Jestli se tvoji rodiče rozejdou, zůstaneš s tátou, nebo s mámou?“

„To záleží, kde skončí. Já obecně vycházím líp s tátou, ale rozhodně se nehodlám odstěhovat do San Diega.“

Nejlepší zpráva, co sem za celej den slyšel.

Jenomže pokračovala: „Nedokázala bych to vydržet tak daleko od Franka.“

Nejhorší zpráva, co sem za celej den slyšel.

20.48 — Zpátky doma po dni stráveným s mámou a Umou v jejím baráku v Brentwoodu. Pomáhali sme jí pakovat. Oficiálně se stěhuje do Tylerova domu pro hosty. Pokud vás zajímá můj názor, měla by tenhle mezikrok přeskočit a rovnou se nasáčkovat k Tylerovi. Nijak zvlášť by ho tam neutiskovala — má devatenáct pokojů a víc jak tisíc čtverečních metrů.

Umin bejvák je luxusní a moderní, překvapilo mě ale, že se jedná o řadovej dům v luxusním komplexu, a ne samostatnej rodinnej domek. Pochopitelně maj taky ještě další barák na několika akrech nahoře v Ojai.

Philova docela hezká dcera Enid tam byla taky, aby uchránila věci, na který si hodlaj dělat nárok Bresnickovi. Je v předposledním ročníku Bryn Mawr (univerzita na východě) a je jediným členem rodiny, kterej Umou neopovrhuje. Pomoh sem jí vynýst závodní kola jejího táty z přilehlý garáže smrti. Docela strašidelný, ale nikdo o tom nemluvil. Ještě štěstí, že ho objevili hned a nezahníval tam několik dní.

Po celým baráku byly zarámovaný fotky Umy a usmívajícího se felčara. Ty naskládala do velký krabice, která předpokládám poputuje do kontiše. Není velký překvapení, že Uma vlastní celý tuny hadrů, jejichž tříděním strávily s mámou dlouhý hodiny. Já mezitím prohlíd bohatou videotéku doktora Phila a označil si pár dývídýček s filmy, co sem ještě neviděl. Vybral sem, vo co bych měl zájem, a pak tu moji hromádku ještě prolezla Enid, jestli by něco z toho nechtěla ona. Pár si jich zkonfiskovala, ale nic zásadního. Taky zabavila pěknejch pár kousků z Uminy garderoby, ty sem jí ale velkoryse z rukou nerval. Tyhlety „rozdělovací“ sedánky tak trochu připomínaj vymezování teritoria.

Zesnulej felčar měl taky spoustu hudby na cédéčkách, nenašel sem ale ani jedno, kterýmu bych byl ochotnej vystavit svý uši. Z kapsy jeho golfovýho báglu sem potajnačky zabavil malou zásobu kondomů. Zato v nočních stolcích sem nenašel šprcku ani jedinou. Pro mě osobně z toho vyplývá, že náš žárlivej doktůrek nám nejspíš taky maličko zahýbal. Možná se o tom moh zmínit, když mluvil vo tý „zradě“ ve svým vzkazu na rozloučenou.

23.07 — Právě sem dostal textovku z Vegas od Zacka. Překvapilo mě, že si ještě pamatuje, že sem naživu. Hlásil, že si to tohle léto rozdal zatím se sedmi mladičkejma turistkama a právě se rozešel s Mai, tou svojí thajskou holkou. Jestli spolu tyhle věci náhodou nějak nesouvisej.

Dneska večer sem skouknul Pomstu Mazlíků, kterou sem zabavil z videotéky doktora Phila. Fakticky v titulcích naskočilo „scénář Hodge Stuntz“. Na film určenej pro batolata to bylo docela chytrý. Ty Mazlíci byli takoví roztomilí tvorečkové, co se dycky vetřeli lidem do srdce a pak jim dělali ze života peklo.

Vyložil sem si to jako alegorii na ženský.

NEDĚLE, 8. SRPNA

Z toho, co vím, už se teď Trent Preston nejspíš dopouští cizoložství se svojí bejvalkou. Napadlo mě, jestli je to pro ně v něčem jiný, když žili třicet let vod sebe? Předpokládám, že všechno tak nějak celkově povisne, zvrásní, ztratí pevnost a vyvinou se nevzhledný chloupky a skvrny. I tak je to možná fajn, pokud necháte oči zavřený. Jako obvykle sem taky dumal nad sexuálním životem jeho dcery, ale — v zájmu zachování svýho duševního zdraví — sem se pokusil udržet tyhle spekulace v únosnejch mezích.

Dneska ráno sem při Tylerově brunchi přijímal gratulace. Máma dostala e-mail, kde stálo, že mě přijali na tu Zeeinu (a Veevinu) nóbl soukromou školu. Fotřík se snaží oddálit vodeslání prvního mastnýho šeku za mý vzdělání, dokud se nedozví výsledek vyjednávání s televizema ohledně svýho seriálu. Nikdo dlouho neokouněl nad kávou, protože Tyler a Uma měli co dělat, aby dokázali udržet ruce vod sebe. Předpokládám, že naběhli do betle v okamžiku, kdy sme odešli. Sádru ze zápěstí už Umě sundali, takže teď Tylerovi možná přijde ještě přitažlivější. Je to vážně depresivní, jak si všichni kolem mě užívaj ďábelskýho sexu, zatímco já dřepím ponechán svýmu osudu na planetě Osamělej onanista.

16.05 — Ozvala se mi Zee, aby mi ohlásila, že její otec byl spatřen spolu s Apurvou v indický restauraci v San Diegu, což rozpoutalo přímo ohnivou bouři drbů na webu. Měl nasazený sluneční brejle a falešnej knírek, ale nikoho tím neoblbnul. Aby měly slibně se rozvíjející novou story pod kontrolou, vyslaly tam bulvární plátky okamžitě vzdušným mostem pohotovostní smečku paparazziů. Reportéři už se hromadně sesypali na Apurvin byt, doma ale nikoho nenašli.

„A kde myslíš, že sou?“ zeptal sem se.

„Bůhví, Scotty. Nejspíš někde zašitý. Možná si to rozdávají v nějakém motelu.“

„Ale jak by si mohl tvůj táta najmout motelovou cimru, aniž by si ho všimli?“

„Předpokládám, že ji najala Apurva, zatímco tatík ležel na podlaze v autě. A to je navíc tak vysazený na zachovávání dekora. Tahle situace ho určitě děsně užírá.“

„A jak to bere tvoje máma?“

„Ne moc dobře. Vmáčkla se do svý nejmenší bedýnky.“

„Co to plantáš?“

„Má takové dřevěné bedýnky ještě z doby, kdy se živila jako hadí žena. Když se dostane do stresu, občas se do některý z nich nasouká. V té nejmenší už ale nebyla celé roky. Ani jsem netušila, že by se do ní pořád mohla vejít. To skřípění kloubů bylo neskutečný.“

„Říkala něco?“

„Nic moc. Prý se jí nechce věřit, že by se můj otec obrátil zády k Charlesi a Henrymu Greenovejm. Je přesvědčená, že zradil své závazky vůči odkazu Uměleckých řemesel.“

„To je dost divný.“

„Já vím. Nedává to moc smysl, ale v té pozici, co je, se jí nejspíš dost neprokrvuje mozek. Myslíš, že by za ní tvoje máma mohla zaskočit a promluvit si s ní?“

„Nevím. Zeptám se jí. Můžu přijít taky?“

„Prosím, nechoď, Scotty. Bylo by mi to děsně trapný.“

20.37 — Máma je pořád v Pasadeně, kde poskytuje morální podporu Violet. My s fotříkem sme si zašli na večeři do řecký restaurace. Sdělil mi, že pilotní díl už je skoro sestříhanej. V telce de všecko o tolik rychleji než u filmu. Tvrdil, že byl ve střižně celej včerejšek a většinu dneška. Může bejt, ale potřeboval bych nezávislý potvrzení, abych mu uvěřil.

Fotřík z toho byl celej vedle, když slyšel, že Trent je v San Diegu s Apurvou. Poreferoval mi, že jako šestnáctka ještě v Ukiahu byla „neuvěřitelně krásná“.

Zeptal sem se ho, jestli si myslí, že by do ní moh bejt Trent všecky ty roky zabouchlej.

„To je možný,“ odpověděl. „Lidem občas dělá problém vzpamatovat se ze své první lásky.“

Věděl sem, že si tenhle gen nesou Twispovci, ale dost mě děsilo pomyšlení, že by se moh přenášet i v Prestonovic rodině.

Nová noční můra, která mi nedá spát: co jestli se ten Zeein monogamní gen už sepnul a ona je doživotně připoutaná k Frankovi?

PONDĚLÍ, 9. SRPNA

Zas v hokně. Dývídýčko se seriálem Nick Twisp — Žonglér s dvojí tváří rozvez kurýr do všech televizních společností, který o něj projevily zájem. Veeva jim dala čas na odpověď do pátku. Nate prohlásil, že pokud jim neurčíte pevnej termín, budou „s tím dělat cavyky a nimrat se v tom“ donekonečna. Navíc v tomhle průmyslu „přímo bují neupřímnost“, takže termín pomáhá „omezit blbý kecy na minimum“.

Skoukl sem toho dokončenýho pilota na svým kancelářským písíčku. Přirozeně sem byl fascinovanej hlavně vlastním výkonem. Je to dost divný koukat na sebe, jak se snažím převtělit do nějaký cizí osoby ménem Bobby Twisp. Jednu věc sem teda zjistil určitě: musím zapracovat na mužnějším hlase. A přál bych si, aby vystřihli tu část, kde se snažím vrazit ruce do neexistujících kapes. Celkově vzato bych ale řek, že náš seroš je minimálně stejně dobrej jako devadesát procent těch sraček, co vidíte v bedně. Daleko lepší než Báječný milování například, který už běží čtvrtou sezonu a je považovaný za hit. Zee, Dara a Lillian, i když sešněrovaný do šprnd, sou daleko hezčí a přitažlivější než hipísačky v tom válu.

13.27 — Dneska ráno sem zaskočila Zee, aby skoukla dokončenýho pilota a unikla tomu hroutícímu se rodinnýmu životu doma. Oznámila mi, že její otec pořád „přespává“ na jihu s exmanželkou. Včera je vyfotili, jak vycházejí ze Sandiegskýho Muzea umění, který pořádalo výstavu Gustava Stickleyho (další potentát v oblasti Uměleckejch řemesel).

„Během pár vteřin byla ta fotka po celým webu,“ postěžovala si Zee. „Moje nejhorší obavy se potvrdily. Apurva je pořád krásná. Taky bych ráda vypadala tak dobře, až mi bude pětačtyřicet.“

„Proč šli do muzea a ne do motelu?“

„Co to máš s hlasem, Scotte?“

„Hm, ničeho sem si nevšim,“ prones sem chraplavě.

„No dobře, tak toho nech. Zníš strojeně a hloupě. To dělají na rande kulturní lidi, že chodí do muzea. Měl bys to taky někdy zkusit.“

„Fajn. Nechtěla by sis se mnou vyrazit do muzea?“

„Spíš ne, Scotte. Byla jsem už ve všech místních muzeích milionkrát. Napadlo mě, že bysme se koukli na toho pilota.“

Přetrpěl sem si to video ještě jednou. Tentokrát sem si všim, že mi uši trčí v ňákým divným úhlu. Zee poznamenala, že všichni ostatní herci sou skvělí, akorát že ona z toho vychází jako „totální amatérka, která se trapně snaží využít slavné jméno svého otce“.

Důkladně sme tenhle bod probírali přes celej oběd v kantýně, kdy ona pevně obhajovala svý stanovisko a já se jí ho vášnivě snažil vyvrátit. Mysleli byste, že někdo tak talentovanej a krásnej by měl disponovat trochu větší sebedůvěrou. Nakonec sem ji ale přece jenom přinutil připustit, že ty její pochybnosti vo vlastní osobě zčásti pramení z faktu, že je dcerou slavnýho otce.

16.42 — Konečně se mi povedlo probojovat se k Veevě. Nate jí s oblibou udržuje program nabitej jak děcku z prachatý předměstský rodiny. Sdělila mi, že její sobotní oběd s Ryderem Ohlmannem vyšel líp, než čekala.

„Ryder mi řekl, že jeho máma pracovala dlouhá léta jako barmanka v jednom podniku poblíž Dodger Stadium.“

„Číšnice,“ opravil sem ji. „Říkaj jim číšnice.“

„Leda pokud žiješ v devatenáctým století. A co se ti to stalo s hlasem?“

„Ale nic.“

„No tak toho nech. Zníš děsně afektovaně. A přestaň si hrát s ušima.“

Ježíš, to nemůže člověk trochu změnit imidž?

„Věděl Ryder o Rogeru Baineovi?“ změnil sem téma.

„Vlastně ne. Ale když byl ještě malý kluk, ochomýtal se kolem takový vysoký chlap, kterému říkal strýček Roger. Jeho máma se provdala za jistého pana Ohlmanna, když mu bylo devět, ale ten tam zůstal sotva dost dlouho, aby mu stihl dát své jméno a sestru. Jeho dospívání bylo dost hrozný.“

„Chodil ale na docela mastnou soukromou střední školu.“

„Vždycky mu říkali, že má plné sportovní stipendium.“

„Tak jak to vůbec přijal?“

„Dost ho to ohromilo. Jeho máma umřela, takže se už v podstatě vzdal vší naděje, že někdy zjistí, kdo je jeho otec.“

„Dokud ho na bílým koni nepřiklusala spasit spanilá Veeva.“

„Přesně. No nejsem skvělá? Každopádně, pověřila jsem Natea, ať to celé zařídí.“

„Zařídí co?“

„Příští neděli mají Rudí obři první zápas exhibiční sezony. Všichni se sejdou na stadionu v Tylerově soukromý lóži, aby skoukli zápas a seznámili se.“

„Kdo je to ti všichni?“

„Tyler a Ryder, Roger a hejno jeho manželek, vy Twispovi a já, samozřejmě. Tylerova matka na seznamu hostů není.“

„A co Uma?“

„Předpokládám, že ji Tyler může přitáhnout s sebou — pokud jí do té doby nedá kopačky.“

„Bergen dneska stěhuje všecky její věci do Tylerova domu pro hosty. Najal ty nejlepší stěhováky v bílejch rukavičkách.“

„Jo, Ochechule už mě telefonicky informovala.“

„Přeskočila nějaká jiskra mezi tebou a Ryderem?“

„Ten chlap je hotovej ideál, ale konkurence je stejně drsná jako u Tylera. Hodlám na něm ale zapracovat.“

„Nějaký pokroky s Viniusem Thainem?“

„S Garbo mezi scenáristama? Pořád mu nechávám vzkazy na telefonu, jenže ten parchant se mi ještě neozval. Má ale po drátě děsně milej hlas.“

„Vidělas tenhle víkend Carlyla?“

Veevino začervenání mi prozradilo, že sem zasáhl nerv.

„Možná,“ odpověděla.

„Viděla ses s ním v sobotu večer a vyspala ses s ním. Tak jaký to bylo?“

„Ten chlap má děsně neobvyklý tělo.“

„Další tetování?“

„A některý dost zajímavý. A navíc i jiné pozoruhodnosti.“

„Jako co?“

„To ti nepovím, Scotte. Mám pusu na zámek.“

„To mě jako navnadíš a pak necháš tápat ve tmě?“

„Obávám se, že ano. A teď padej z mý kanceláře. Nevedu tady letní tábor pro slídivý puberťáky.“

Cestou ven sem se zastavil na kus řeči s Natem. Ani on nebyl zasvěcenej do záhad Carlylova těla. Zeptal sem se ho, co mám podniknout, abych získal hlubší hlas a udělal něco s ušima.

„Tvoje uši jsou v pohodě, Scotte,“ odpověděl. „Zkrátka se musíš naučit to tak neprožívat, když se vidíš na obrazovce. Někteří herci si lámou hlas tím, že zkoušej co nejdýl a co nejhlasitěji křičet. Ty ale hraješ v tom seriálu kluka. Nikdo nečeká, že budeš mluvit chraplavým basem jak James Earl Jones.“

Tahle záležitost s hulákáním se jeví slibně. Jenomže já žiju v hustě vobydleným městě s osmi milionama lidí. Je dost obtížný najít tu místo, kde by si moh člověk v klidu zařvat, aniž by minimálně desítka šťouralů nevytočila 158.

21.28 — Dal sem si spicha s Marcusem a zahráli sme si dvě partie šachů. V obou případech mi pěkně natrh prdel. Marcus je totálně vedle z toho, že Uma teď žije trvale na pozemku. Říkal, že to byl za celý ty dlouhý roky Nenaplněnej sen děsný spousty holek, ale nikdy ho nenapadlo, že k tomu dovopravdicky dojde.

„Proč se prostě hnedka nenastěhovala k Tylerovi?“ zeptal sem se.

„On chtěl, ale ona si myslí, že by to nebylo správný tak krátce potom, co se její starej vodkrágloval.“

„Myslíš, že se už brzo vezmou?“

„Soráč, Scotte. Vo svým zaměstnavateli žádný drby neroznáším.“

„Ale jo, roznášíš. Akorát že drbeš k zešílení selektivním způsobem.“

„Ale, vážně myslíš, jo? Hádám, že bych měl bejt důslednější a neříct ti tu druhou věc, co sem dneska zjistil.“

„O tý velký rodinný slezině v neděli na stadionu už vím.“

„To sem si myslel, že víš, když seš největší slídil široko daleko. Ne, tohle je něco jinýho.“

„Co?“

„Uma má sestřenici, která sem za ní přijede a bude tu nějakou dobu bydlet.“

„Fakticky? Kolik je tý sestřenici?“

„Prej patnáct.“

„Tak si říkám, jestli vypadá aspoň trochu jako Uma?“

„To bys měl až moc velký štěstí. Mimochodem, šachmat, ty kostnatej bílej sráči.“

Zee je moje životní láska, ovšem setkání s Uminou sestřenicí by mohlo přinýst vítaný drobný rozptýlení.

ÚTERÝ, 10. SRPNA

V hokně. Fotřík by měl makat na scénářích pro další epizody, je ale v moc velký křeči, než aby se na něco pořádnýho zmohl. Během příštích pár dnů se rozhodne celej jeho budoucí život. Slyšel sem ho, jak říká Veevě, že když dojde na nejhorší, vždycky může získat džob žongléra v Nereině cirkuse v Argentině. Jestli ten kretén čeká, že emigruju do ňáký cizácký země a budu se učit španělácky, tak to může zrovna hádat ještě jednou. Ani se vodsaď nehnu a on mi může šeky s výživným posílat poštou.

Dneska ráno se tu zastavila Zee, aby trochu splkla a zdrhla paparazziům. Párkrát se pokusila vyklouznout z pozemku studia, ale Chet u hlavní brány už tuhle fachu dělá sedmadvacet roků a všecky její triky dokáže bez problému prohlídnout. Poinformovala mě, že její otec a Apurva zmizeli. Nikdo je neviděl už víc jak čtyryadvacet hodin.

„To Apurva nemusí do hokny?“ zeptal sem se.

„Vzala si volno. Táta by měl být v pátek ve Vancouveru, začíná tam točit film. Máma volala jeho agentovi. Ani tam o něm nikdo neslyšel!“

„Bože, to musí bejt láska s velkým L,“ podotkl sem.

„Nebo sex s velkým S. To vy chlapi nemyslíte na nic jinýho?“

„Tu a tam nám to bleskne hlavou,“ připustil sem. „Mužský potřebujou děsně silnou sexuální motivaci, aby byli ochotný nechat si na krk na desítky let uvázat starost vo haranty. Jenom se klidně zeptej mýho tatíka, jaká je to sranda.“

„Nebo třeba mýho, když na to přijde,“ dodala Zee. „Nějaké zprávy z televizních stanic?“

„Zatím ticho jak v hrobě.“

„Nelíbí se mi představa, že všichni ti chlapi v oblekách zrovna v tuhle chvíli čumí na naše dývídýčko a komentujou moje hraní.“

„Určitě se předhánějí ve vychvalování.“

„Díky, Scotty. Cením si toho, že to říkáš, i když vím, že teď z valné části promlouvá tvůj penis.“

„Ve skutečnosti je to moje srdce.“

„Ve skutečnosti není.“

14.28 — Docela pozoruhodný novinky: Veevě se ozval Vinius Thaine a mají na dnešek domluvenej oběd v nějakým blíže neurčeným lokále v Glendale. A ještě něco mi prozradila ve svým kanclu, když mě napřed donutila odpřísáhnout naprostý utajení.

„Vinius Thaine je ve skutečnosti Desmond Upton!“

„Kdo?“

„Vždyť víš, Desmond Upton, ten spisovatel!“

„Nikdy sem vo něm neslyšel.“

„No jasně, neslyšel, protože píše pod pseudonymem Miles North.“

„Tak vo tom sem taky nikdy neslyšel.“

„No to je ovšem neomluvitelné, protože Miles North je dost známý. Jeho detektivky s Jackem Strickerem se prodávají po milionech.“

„Fajn, a kdo je Jack Stricker?“

„Jack Stricker je bývalý příslušník námořní zásahové jednotky Navy Seal, který cestuje po celé zemi a pouští se do křížku s různýma zloduchama, které vždycky odpraví za pomoci supermoderní výzbroje. Je to expert na každou zbraň na planetě a elitní střelec, takže jim občas prostě jenom ustřelí ucho nebo kouli jako varování. Ty jeho příběhy jsou plný násilí a děsně zašmodrchaný, takže oslovují nějakou tu primitivní a nejspíš úchylnou stránku ve vás chlapech.“

„Tak proč všecky ty tajnosti?“

„No, jednou si šel takhle Desmond lehnout a měl neuvěřitelně detailní a živý sen. Zdála se mu Pomsta Mazlíků, od začátku až do konce. Kdyby ale někdy uniklo na veřejnost, že ten macho stvořitel Jacka Strickera napsal film pro děcka, ztratil by u čtenářů veškerou důvěryhodnost. Jeho kariéra by šla do kytek. A tak se musel uchýlit do hlubokého utajení coby Hodge Stuntz — a Vinius Thaine je taková klamavá mezivrstva jako pojistka.“

„To zní dost paranoidně. Takže jakej je ten chlap?“

„Je to hotový, Scotte. Našla jsem muže, za kterého se provdám.“

„Fakticky? A on už o tom ví?“

„No, myslím, že se mu líbím. Vyjadřoval se velice pochvalně o mém podílu na Pomstě Mazlíků. A pozval mě na sobotu na projížďku ve svém člunu.“

„Necháš Ochechuli, aby ho prověřila?“

„Jasně že jo, Scotte. Možná jsem impulzivní, ale ne pitomá.“

16.05 — Právě sem proved na webu prověrku Desmonda Uptona alias Milese Northa. Má sedmatřicet let a je to docela ucházejícně vypadající chlap. Žádnej od pohledu pomatenej fanatik vověšenej zbraněma. O šest let starší než Veeva. Je to jako kdybych já se zabouch do devítiletý, ale u staříků přes třicet je to normální. Je rozvedenej a bezdětnej. Než vymyslel toho nebezpečnýho násilníka Jacka Strickera, dělal sportovního reportéra pro Los Angeles Times. Takhle se s ním možná poznala Sylvie, protože její manžel maká v Timesech jako editor.

20.12 — S novou sousedkou, Casey Spurlettiovou, sem se seznámil, když si přišla zaplavat do našeho bazénu. Měla na sobě červený bikiny, ze kterejch se mi až stáhly hlasivky a roztřásly se mi ruce (a kolena). V míře možností sem se sebral, a zatímco se utírala, se radši odloudal stranou.

„Có že tády máte tak hrómskou zímu?“ zeptala se. Trochu protahovala samohlásky, jako to dělávaj na jihu.

„To ten oceán. Vochlazuje vzduch.“

„Ty musíš být Scott Twisp. Pořád mi tě předhazují, abych zapomněla na drahouška Indyho.“

„A kdo to má jako bejt ten Indy?“ zeptal sem se.

„Můj přítel doma ve Vidalii. Jako kdybych na něj snad mohla zapomenout za jediný měsíc.“

„Tvoji rodičové ti Indyho neschvalujou?“

„Ne. Mají námitky, že je mu sedmnáct a zmítají s ním mužské hormony. Vidalia je v Louisianě, přes řeku od Natchez. Nejspíš jsi o ní nikdy neslyšel. Viděl jsi tu už nějaké filmové hvězdy?“

„No, sem blízkej přítel dcery Trenta Prestona.“

„Ovšem. Prý ti dala kopačky kvůli nějakému divokému francouzskému hřebečkovi.“

Že by o mým osobním životě informovali v médiích až v Louisianě?

„Četla jsem ten Trentův životopis,“ pokračovala. „Tvůj otec je docela divoch, pokud jsem to správně pochopila.“

„Ani moc ne. Bejval dost divokej jako kluk, ale tyhle tendence už ho přešly. Oženil se a teď má odpovědnost.“

„Kéž by ti bylo šestnáct, Scotte, a měls řidičák. Mohli bychom se pěkně projet po L. A. a ty bys mi ukazoval místní památky.“

„Já vím. Patnáctka je fakticky dost na prd. Takže ty tu budeš celej měsíc?“

„Takhle je to v plánu. Pokud se ovšem neukáže Indy a neunese mě do Mexika. Ovládá nás neutuchající potřeba být stále spolu.“

„Jsi, ehm, v očekávání?“

„Nejsem. Ne, Scotte, ale díky za optání. Drahoušek Indy a já sme spolu trochu blbli, ale samotný hřích jsme dosud nespáchali. Moji rodiče jsou k smrti vyděšeni, že bych se mohla obětovat na oltář Indyho neukojitelného chtíče.“

„To u vás ve Vidalii mluvěj všichni jak ty?“

„Jistěže ne. Jsem ve městě jediná s literárními ambicemi. Už jsem sepsala memoáry o svém pohnutém dětství. Fikce je mrtva, Scotte. Lidé už dnes čtou pouze paměti.“

„A detektivky. Jack Stricker je u mě bůh.“

„Nikdy jsem o něm neslyšela.“

Casey se ve skutečnosti menuje Cassandra, jenže to nesnáší, „protože je to jméno pro čarodějnici“. Stejně jako Uma má i ona italskej původ z vobouch stran. Její otec je mladší brácha Umina tatíka. Vlastní na Jihu čtrnáct obchoďáků, osm z nich rozmetal hurikán Katrina. Všecky kromě dvou už od tý doby znova postavili. Casey byla ještě jako malá na Umině svatbě, ale o jejím výběru manželů nemá nejlepší mínění. Netřeba podotýkat, že Tylera považuje za výrazný kvalitativní skok vpřed.

„Musím přiznat, že kdyby mi byl Tyler věkově blíž,“ poznamenala, „možná by měl drahoušek Indy jisté důvody k obavám.“

„To ti jako neva, že mu chybí noha?“

„Hrome, Scotte, to jeho drobné zadrhávání při chůzi je sexy jako blázen. Jak vůbec vypadal stařík Philip coby oběť oxidu uhelnatého?“

„Tak trochu uměle, jako by ho uplácali z marcipánu. Jako že kdybys mu ulomila prst, máš sladkou svačinku.“

„Jemine, Scotte, byla jsem plně připravena, že budeš otravný až hrůza. Teď budu muset přehodnotit své plány.“

STŘEDA, 11. SRPNA

Protože se dneska v práci neděje nic zajímavýho krom toho, že se všichni úpěnlivě modlej, řek fotřík, že si můžu vzít den volna a doprovodit Casey na pláž. Doštrachal sem se k nim o půl jedenáctý. Uma, která se zdála v těžký pohodě, tam přerovnávala svý tretky. Stejně jako já, ani ona nevypadala, že by bůhvíjak spěchala do kanclu. Její pacoši se musej naučit postarat se vo svý duševní zdraví sami. Uma provedla v Tylerově domě pro hosty obrovský změny, čímž do značný míry eliminovala nejodpornější stopy dekoratérovejch zásahů.

„Co myslíš, Scotte?“ zeptala se a ukázala na překopanej obývák.

„Přímo nádhera. Tylerovi to neva?“

„Neřekla bych. Jak ti to jde s Azurou?“

„Ále, furt to samý. Už sem se z toho vyhrabal,“ zalhal sem.

Přesně v tu chvíli se z některý odlehlý ložnice vynořila Casey.

„Nevěděla jsem, zda máte u vás na pláži převlékárny, a tak jsem si oblékla plavky přímo pod šaty.“

„Fajn,“ řek sem. „Já udělal to samý.“

„Nějaké tyranské instrukce, Umo?“ zeptala se Casey.

„Vrať se domů, až budeš unavená. Pokus se neutopit. Zavolej mi, pokud budeš něco potřebovat.“

„Budiž, to není přehnaně represivní. Jdeme, Aligátore.“

Casey popadla klobouk s širokou zvlněnou krempou a podala mi plážovou tašku s tím, že ji mám vláčet já. Velkomyslně prohlásila, že nevadí, pokud si do ní strčím i svůj ručník. Vyrazili sme volným krokem k Santa Monice a k pláži.

„Jak se dneska má drahoušek Indy?“ zeptal sem se.

„Zoufale mu scházím.“

„Ví, že deš na pláž s cizím hřebečkem?“

„Kdeže? Kdože?“ zeptala se a přitom předvedla náročnej hereckej výstup, jak se marně rozhlíží kolem. „Ach, ty myslíš sebe? Řekla jsem Indymu, že se jmenuješ Scotie. Doufám, že ti to nevadí.“

„Scotie je holka, předpokládám?“

„Hm, asi tak. Řekla jsem, že je dost kostnatá a má spíš chlapeckou postavu. Doufám, že ti to nevadí.“

„A co jestli mi to vadí?“

„Potom můžeš nejspíš očekávat, že se tady drahoušek Indy objeví, aby ti nakopal zadek. Měří sto pětaosmdesát a hraje levé křídlo.“

„Tak to pude nejspíš o negramotnýho balvana.“

„Indy běžně řešit algebraické úlohy z hlavy. Taky hraje na trubku.“

„Do Mississippi to máte jen skok. Nenapadlo vás zaskočit si tam a nechat se oddat?“

„To myslíš jako tvůj táta a Trent Preston? Ne, děkuji. Já drahouška Indyho miluji, ale nejsem si jistá, zda s ním chci být nerozlučně svázaná po zbytek života.“

Tohle je ta věc, který na holkách nerozumím. Já Zee miluju, a proto s ní chci bejt svázanej navěky.

14.17 — Rozvaluju se bez košile na pláži s Casey. (Ano, StopPoty sem si diskrétně sundal.) Z týhle pozice mám úžasnej výhled na její nádherně vosmahlej dekolt. Dneska má na sobě žlutý bikiny s oranžovejma proužkama. Poobědvali sme v plážový restauraci ve Venice. I když její otec vlastní čtrnáct vobchoďáků, cáloval sem já. Předtím sme si trochu zaskotačili v Pacifiku, kterej není touhle roční dobou zas až tak studenej. Zahlídli sme pár surfařů, který Casey pozorovala s očividným zájmem. Taky nachází zalíbení v teploušskejch kulturistech a odrbanejch stánkovejch prodavačích.

Casey mě začala oslovovat „Aligátor“, protože sem prej stejně hubenej jako ten plaz. Ve Vidalii maj podle ní přezdívku skoro všichni. Jí říkaj lidi Casey už od dvou let, akorát že pro jejího kluka teď tohle méno představuje značný dilema.

„Drahoušek Indy by si rád nechal vytetovat srdce s mým jménem, mučí jej ale obavy, že by se lidé mohli domnívat, že se zamiloval do nějakého chlapa.“

„To vás holky naučí, abyste nám přestaly krást chlapský ména.“

„Je ochoten akceptovat Cassandru, ovšem já to jméno přímo nenávidím. Co bys dělal ty, Aligátore?“

„Já sem toho názoru, že tetování je dobrý tak akorát pro Buranov.“

„Tak jak mi pak vysvětlíš, že každý druhý podnik tady na pláži je tetovací salon?“

„To je přechodná móda, Casey. Jako trička se Sandokanem. Drahoušek Indy mluví jak homofob, ale víš co by moh udělat? Ať to tvoje méno rozdělí. Ať si nechá CA vytetovat na jedno místo, řekněme na pravou kouli, a SEY na tu levou.“

„A nebolelo by to náhodou tak trochu?“

„Jsem si jistej, že pro mě by to bylo jako nic.“

„Jeho budoucí žena by možná neschvalovala, že okupuji tak soukromé místečko.“

Usoudil sem, že tohle je ideální čas na menší průzkum veřejnýho mínění.

„Holí si drahoušek Indy chlupy v rozkroku?“

„Nejspíš jo. Tohle by přesně odpovídalo jeho stylu. A ty?“

„Nějakou dobu sem to zkoušel, ale byl to děsnej vopruz. Co u tebe?“

„U děvčat je to přece přímo povinnost, pokud se chtějí vecpat do takhle maličkých bikin. Osobně si myslím, že pubické ochlupení je ta nejodpornější věc na celé zelené boží zemi. A my Italové dostáváme nespravedlivě velký příděl.“

Chvíli sem ten problém zvažoval a zjistil sem, že se musím převalit na břicho. Rozhod sem se změnit téma.

„Kde spala Uma včera v noci?“

„Ve svém domě tedy ne. Slyšela jsem ji, jak se krade pryč.“

„Takže tys tam byla úplně sama?“

„Nejspíš ano.“

„Nebála ses?“

„Vůbec ne. Jenom mě hrozně otravovala ta přelétávající letadla. Proč?“

„Kdybys měla zájem, moh bych tam přespávat. Víš, kvůli bezpečnosti.“

„Z jakéhosi důvodu si, Aligátore, nemyslím, že bych si připadala bezpečněji, kdybys číhal ve tmě někde poblíž. Naopak, snad by mne i maličko plnily obavy, abych se nestala bezmocnou obětí na oltáři tvé chlípnosti.“

Takže tendle plán podle všeho nevyšel. Dokonce i mně to znělo logicky.

Vrátili sme se zpátky těsně před večeří. Casey se jako vzorně vychovaná jižanská slečinka omluvila, že jde na večeři s Tylerem a Umou. Máma vyjádřila naději, že sem se k Umině pohlednému hostu choval slušně.

„Je mi patnáct, mami,“ odpověděl sem. „Jenom si vzpomeň, co dělal táta, když mu bylo patnáct.“

„Tak to nám všem pán bůh pomáhej,“ povzdychla si.

20.12 — Zavolala Zee, aby mi sdělila nejnovější zprávy vo svým otci. Byl zpozorován na trajektu, jak spolu s Apurvou mířej do Victorie v Britský Kolumbii.

„Chápu to jako pozitivní znamení, že se hodlá zúčastnit toho natáčení,“ poznamenala Zee.

„Je to dobrá zpráva pro miliony jeho fanoušků,“ souhlasil sem. „Jak je na tom tvoje máma?“

„Zítra má schůzku s právníkem.“

„Rozvodovým právníkem?“

„Buď to, nebo s advokátem ve věcech trestních, pro případ, že by měla v úmyslu je oba odkrouhnout. Dneska jsem se zastavila ve studiu, ale tebe jsem tam nenašla.“

„Ne, měl sem den volna. Momentálně se to v hokně dost vleče.“

„Tvůj táta povídal, že se staráš o zábavu Uminy malé neteře.“

„Ne, Casey je její sestřenka.“

„Takže je jí tak deset jedenáct?“ vyzvídala Zee.

„No, spíš něco přes patnáct.“

„Vypadá podobně jako Uma?“

„Hm, tak trošku.“

„Dost atraktivní, předpokládám?“

„Moc. A skvělá postava, jak už to tak u Italek většinou bejvá.“

„Hezčí postava než Uma?“

„Možná jo. Vlastně sem to neověřoval až tak podrobně.“

„To ti tak zrovna věřím. Nešli jste náhodou dneska na pláž?“

„Jo, zaskočili sme. Trochu sem chytal bronz.“

„A Umina sestřenice taky chytala bronz?“

„Ani ne. Už tak je nádherně vopálená, což je dobře, protože nosí dost prťavý plavky. Myslím, že by se ti líbila.“

„Tím jsem si jistá.“

„Patří k těm vzácnejm lidem, co sou dokonalý z každýho úhlu.“

„Nemůžu se dočkat, až ji poznám.“

„Dobře. To se dá určitě zařídit.“

Vzato kolem a kolem, pozoruhodně uspokojivá konverzace, pokud si teda něco nenamlouvám.

ČTVRTEK, 12. SRPNA

Telefon se mi rozezvonil uprostřed noci. Doufal sem, že volá Casey, protože se bojí a připadá si vosamělá. Akorát že namísto ní to byl uprchlík před láskou strejda Jake.

„Kde seš?“ vyzvídal sem.

„V Rize.“

„Kde?“

„Riga. To je hlavní město Lotyšska. Nádherný historický město. Měl bys ho někdy navštívit.“

„Proč nebereš tátovi telefon?“

„Protože přesně vím, co by mi řek. Snažím se mu ušetřit zbytečnou námahu. Jak šlo natáčení?“

„Moc dobře. Dokonce i tatík se při týhle příležitosti vzchopil a odved slušnou práci. Pošle ti dývídýčko, pokud mu brnkneš.“

„Ne, díky. Jak se daří čerstvý vdově?“

„Fajn. Přestěhovala si všecky věci do Tylerova domu pro hosty.“

V telefonu dlouhý ticho.

„Jseš tam?“ zeptal sem se.

„Jo, jsem tady.“

„Máš naváto?“

„Tentokrát ne. Nejsem furt pod parou.“

Řek sem mu o tom, že se našel další Tylerův nevlastní bratr a o velký rodinný slezině v neděli. Taky sem mu nezapomněl sdělit, že Lillian „navázala velice přátelskej vztah“ s Ericem.

„Pokud se ve mně snažíš vzbudit žárlivost, Scotte, tak se musíš vytasit s něčím lepším, než je Eric.“

„Tylerův novej nevlastní brácha po ní taky jede,“ zalhal sem.

„Veeva o něho nestojí?“

„Ne, ta se zajímá o jistýho autora detektivek a Carlyla Bogyho.“

„To si ze mě děláš prdel.“

„Ne, povídala, že Carlyle má na těle nějakou děsnou zvláštnost, ale nechce říct, o co de.“

„Aha, tak na to ti můžu odpovědět sám.“

„Tak co to teda je?“

„Carlyle Bogy si dokáže zauzlovat ptáka.“

„To je to tak neobvyklý?“

„Někdy to zkus. No, přestávka je u konce. Zas někdy ahoj, mladej.“

Vrátil sem se zpátky do betle a trochu si zaexperimentoval s uzlováním šlauchu. K nějaký dovopravdický kličce se mi nepodařilo ani přiblížit. Buďto ho má Carlyle mimořádně elastickýho nebo o maličko delšího, než je průměr.

Nejsem si jistej, jakou biologickou výhodu takový zauzlování ptáka skýtá. Předpokládám, že když se rozhodnete pobíhat někde nahatej, může uzlík bránit tomu, aby vám klobása zbytečně pleskala vo stehno. Na druhou stranu je to ale nejspíš hodně nepříjemný, pokud se vám v tom zauzlovaným stavu najednou postaví.

19.38 — Sem totálně vyřízenej. Mám za sebou celodenní turistiku s Casey. Ježto je fotříkovo studio jen kousek po dálnici od Universal Studios, vyhodil nás až u nich. Bergen zavolal pár lidem, aby se nám dostalo VIP zacházení. Vyfásli sme vlastního průvodce, nafoukanýho šaška ménem Gary. Podle toho, jak celej den těžce flirtoval s Casey, sem usoudil, že nejvíc ze všeho touží prošaškovat se do betle s mojí holkou. Byl jak nepřetržitě chrlící fontána informací vo historii Hollywoodu, životech hvězd, filmování ve všech jeho rozmanitejch aspektech a zábavnejch věcech, který můžete v L. A. podnikat (pokud teda ste, stejně jako Gary, dost starej na řízení). Jednu užitečnou funkci ovšem fakticky plnil: provlíkl nás kolem všech těch nicek, co tam čekaly ve frontě na projížďky a atrakce. Prošli sme přímo dovnitř, nemuseli zacvakat ani cent a zabrali si nejlepší sedadla. Taky nás proved přes několik nahrávacích studií, kam turisti normálně nezavítaj, což umožnilo Casey pořídit mobilem tři vzrušující fotky, jak stojí vedle nejrůznějších televizních herců. Ani jedno z jejich jmen mi nic neříkalo, zato ve Vidalii v Louisianě sou podle všeho za Velký hvězdy. Tyhle fotky šly přímo na její facebookovou stránku, nepochybně s cílem, aby její kámoši (a drahoušek Indy) koprněli závistí. Taky sme zahlídli pár dovopravdickejch hvězd v jídelně pro hlavouny Universalu, kam sme si zašli na oběd.

Gary se vo nás měl původně starat, až dokud park v devět večer nezavře, ale pozdě odpoledne sme museli tu zábavu přerušit. Odvezl nás do fotříkova studia v jedný z těch černejch limuzín Universalu. Během jízdy mu Casey prozradila, že hraju jednu z hlavních rolí v novým televizním seroši. Projevil dokonce i mírnej zájem, dokud sem mu nepřiznal, že sme zatím nenatočili nic víc než pilota. V Hollywoodu vám to zajišťuje asi tak stejnou prestiž jako chlápkovi, co pro studio seká trávník.

Sice se Garymu nepodařilo vypáčit z Casey telefonní číslo, ale aspoň si ho zařadila mezi přátele na Facebooku. Jestli se pokusí domluvit si s ní rande, zvedám telefon. Casey je, ještě hloubějc než Zee, zašprajcovaná v tý nedotknutelný (teda pro všecky krom mne) kategorii Poukázka do lochu.

Pořád čekáme, jestli se ozvou z některý televize kvůli tomu fotříkovu sitkomu. Veeva se mi svěřila, že byla včera na večeři s Tylerovým novým bráškou Ryderem Ohlmannem, kterej to na ni dost těžce zkoušel. Aby ho zklidnila, řekla mu, že už slyší tikat biologický hodiny a že vyžaduje prsten, Velkou svatbu, domov, děti a neprůstřelnej slib věrnosti.

„Jak na to zareagoval?“ zeptal sem se.

„Žádné prudké ochladnutí jsem nezaznamenala, ale netuším, jestli ještě zavolá.“

„Takže jestli sem to správně pochopil, zatím si s ním nespala.“

„V rozporu s tím, co si možná namlouváš, Scotte, jsi můj zaměstnanec, a ne otec zpovědník.“

„Já ti říkám všecko, co se mi přihodí v mým soukromým životě,“ namítl sem.

„To předpokládám, ale z tý řídký kašičky člověk moc vzrušení nenačerpá.“

„Doufám, že s Casey Spurlettiovou už brzo dosáhnu nějakejch pokroků.“

„Je to láska?“

„Ne, ale je to Touha s velkým T.“

„To by mi na Umu dokonale pasovalo, zamávat něčím tak šťavnatým před nadrženým patnáctiletým frackem.“

„Casey spí úplně sama ve velkým domě jenom pár kratičkejch krůčků vode mě.“

„A kde je Uma?“

„To bys asi nechtěla vědět.“

„Aha, jasně. Nechtěla.“

Nate mi oznámil, že když se dneska objevila Sheeni Saundersová, „vypadala vystresovaně“ a zašla s fotříkem na oběd do kantýny. Jeden se může jenom dohadovat, co spolu maj. Sheeni se nejspíš doslechla o tom Trentově úprku vod rodinnýho života v Pasadeně. Přesně jak si plánovala, akorát že zdrhnul s jinou koc. To musela bejt pro tu její žabožroutskou, Ukiahem stříknutou pýchu pořádná rána.

23.08 — Casey se právě odebrala do svýho osamělýho domečku. Předtím sme seděli na terase a koukali na západ slunce. Povídala mi o svým dlouhým telefonickým hovoru dneska večer s drahouškem Indym. Prochází prej náročným fotbalovým tréninkem a má po svým svalnatým těle už celejch osum „velikánských modráků“. Casey mu řekla, že by ho ráda měla tady, aby mu je mohla všecky zlíbat.

„To bys fakticky chtěla volizovat zpocený tělo nějakýho sportovce?“ zeptal sem se.

„Tu poznámku jsem, Aligátore, mínila jako vyjádření hlubokého citu. Nemělo by se to brát doslovně.“

„Doufám, že drahoušek Indy je schopnej rozlišit takový drobný nuance.“

„O drahouška Indyho mít obavy nemusíš. Když se vystrojí na zápas, uvnitř mě to úplně svrbí, jenom se na něj podívám.“

„A co bys cítila, kdybych se já navlík do fotbalovýho výstroje?“

„Že budu možná brzo muset volat na pohotovost, ať pošlou sanitku.“

„S díky nasrat.“

„Nikdy dřív jsem tak hrubý výraz neslyšela. Ale líbí se mi. Tos vymyslel sám?“

„Ne, myslím, že táta.“

„Ty nemáš postavu na fotbal, Aligátore, ale zase jsi přitažlivý jiným způsobem.“

Konečně dobrá zpráva!

„A to jakým?“ zeptal sem se.

„Já nevím. Povídá se s tebou snadněji než s většinou kluků u nás doma. Máš v mozku i něco jiného než jenom S-E-X.“

Nejspíš kompliment, pokud by to ovšem byla pravda.

PÁTEK, 13. SRPNA

Jaká ironie pro mýho pověrečnýho fotříka, že budoucí průběh jeho (i mýho) života závisí zrovna na tak zlověstným datu. Modlil bych se k Vyšší bytosti, kdybych nebyl takovej racionalista. Soráč, náboženský nadšenci celýho světa, sem přesvědčenej, že my všichni sme jen náhodným výsledkem kosmický chemie, a když umřem, znamená to pro nás Konec. Na rozdíl od filmů a románů život už se s žádným pokračováním nevytasí. Je to ovšem děsná škoda, protože kdybych věřil na modlení, necítil bych se tak bezmocnej, když síly vymykající se mý kontrole (dutohlaví šéfíci televizních stanic) rozhodujou o mým osudu.

10.28 — Už zas v hokně. Čekám, až zazvoní telefon. Teď už vím, jak se cítila Jamie Dickensonová doma ve Vegas, když celý ty roky čekala na mý zavolání. Aspoň že v našem případě to napínání na skřipec skončí ještě dneska večer. Fotřík tady mezitím přechází jak zombie z planety Nervy v hajzlu.

Většina sitkomáckejch pilotů se dělá na zakázku některý televize, takže máte jenom jeden pokus a buď se utopíte, nebo vyplavete. Na tomhle ztroskotal fotříkův první pokus, když mu tehdy ten scénář nevodkejvali. Tentokrát se Veeva rozhodla pro odlišnej přístup. Podle všeho tu máme hned sedum stanic, který by mohly projevit zájem. Jenomže žádná (s výjimkou Carlyla Bogyho) neměla žádnej podíl přímo na tvorbě seriálu. A v tomhle byznysu si všichni rádi přihřejou polívčičku, což je taky důvod, proč se v telce objevuje tolik sraček.

11.18 — Právě volali z jedný stanice a odmítli nás. Zbejvá jich šest.

11.59 — Další odmítnutí. Zbejvá pět.

13.15 — Honosnej bufet u příležitosti Poslední hlídky nad mrtvým už je připravenej. Všichni se shromáždili kolem, uždibujou jídlo a čekaj na zavolání. Je tu fotřík s mámou, Tyler s Umou, Casey, Veeva a Ochechule, Brenda se svou přítelkyní Anne a Zee s Frankem. (Bez přítomnosti tohodle vopruza bych se teda klidně obešel.) Když sem je představil, Casey měla děsnou radost, že poznává dceru Trenta Prestona, zato Zee přijala Uminu sestřenici s vo poznání větší rezervovaností. Myslím, že Zee je dokonalá v každým ohledu (teda s výjimkou její volby mužskejch partnerů), když ale přijde na srovnání s Caseyinejma křivkama, vychází z toho o maličko hůř. Ani snad není třeba podotýkat, že Zeein žabožroutskej doprovod udělal na Casey ohromnej dojem. Vyptávala se mě na něj, když sem ji prováděl po areálu studia.

„Jo ten, to je syn první ženy mýho táty. Je to nevlastní brácha mejch nevlastních švicí, ale my dva nijak spřízněný nejsme.“

„On je herec?“ vyzvídala Casey. „Je to asi ten nejvíc sexy chlap, jakého jsem kdy viděla.“

„Ne, studuje management na Jihokalifornský. To je ještě víc sexy než drahoušek Indy?“

„Já nevím. Musela bych ho vidět navlečeného ve fotbalové výstroji. Bože, dovedeš si představit ty nádherné dětičky, které spolu budou mít, jestli si vezme Azuru?“

Tak tohle nebylo zrovna téma, vo kterým bych si chtěl poplkat. Když sme přicházeli k budově F, narazili sme na hejno bezpodprďáckejch hipísaček, který souhlasily, že se nechaj s Casey vyblejsknout. Sama se na Báječné milování skoro nekoukala, ale prej je to jeden z nejoblíbenějších pořadů drahouška Indyho. Když sme pak pokračovali v obhlídce, zeptala se mě, proč je naše studio tak šedivý a nudný ve srovnání s Universalem.

„No, tady se nesnažej udělat dojem na turisty. Todle všecko je určený výhradně k práci.“

„Já vím, ale kde je v tom jaká zábava?“

„Tady nejde vo zábavu. Je to hokna, makačka, dřina — seriózní záležitost.“

„Ale jak to může být všechno tak seriózní, když se vám tady promenádují slavné filmové hvězdy?“

„Lidi v byznysu je nevnímaj jako hvězdy. My v nich vidíme jenom kolegy.“

„Hrome, Aligátore, to už bys zrovna mohl otročit v ocelárně. Pojďme vyzkoušet tady tohle, jen tak pro legraci.“

Casey otevřela dveře karavanu zaparkovanýho v uličce, zatáhla mě dovnitř, vomotala mi ruce kolem krku a přitiskla svý rty na moje. Splynuli sme dohromady v oslnivým záblesku rozčeřený touhy. Její svůdný křivky se najednou zdály daleko skutečnější, když se tiskly na mě.

„No páni!“ vydechl sem, když se naše rty nakonec odpoutaly.

„Občas jsem možná maličko impulzivní, Aligátore. Nedokážu udržovat chladný odstup jako Uma. Někdy se mi ani nechce věřit, že je Italka.“

„Nezkusíme to ještě jednou?“

„Tak dobře, ale pamatuj si, je to jenom tak z legrace. A žádné osahávání a mačkání.“

Naše těla se přitiskla k sobě v druhým božským objetí.

14.12 — Další stanice odmítla. Tři sou ze hry, čtyři zbejvají. Dozvěděl sem se to od Zee, když mi otírala stopy rtěnky z horního rtu.

15.06 — Náznak zájmu z jedný televize, ale jenom pokud vynecháme to žonglování. Fotřík je poslal do háje.

Ochechule mě odvlekla stranou, aby mi sdělila pár novinek. Předně mi řekla, že maximálně schvaluje můj strategickej tah s Casey. Zeptala se, jestli sem si tam tu rtěnku nenapatlal sám.

„Ani náhodou,“ odpověděl sem. „Tu mi tam nanesly Caseyiny zcela vlastní rozkošný rtíky v okamžiku spalující vášně.“

„Dobrá práce, kluku. Teď už věřím, že jsi Twisp. Azura předstírá lhostejnost, ale já poznám, že je pěkně naštvaná. Vím taky jeden zajímavý fakt o jejím příteli: v poslední době netrávil mnoho nocí doma.“

Okamžik paniky.

„Tím myslíte…“

„Vůbec ne, Scotte. Dovádí v bytě jisté Dary Williamsonové, tvojí televizní mámy.“

Takže Sheenin synek opíchává objekt mejch nejerotičtějších dětskejch fantazií. Není to zrovna nejskvělejší novinka, nicméně velice zajímavá.

„Měl bych to říct Azuře?“ zeptal sem se.

„To není dobrý nápad, Scotte. Část viny by mohla padnout i na samotného posla špatných zpráv. Neboj se. Postarám se, aby se to dozvěděla. Už sis to s tou Uminou sestřenicí rozdal?“

„Zatím sme jenom u líbání. A ona má doma v Louisianě kluka.“

„Sejde z očí, sejde z mysli. Obzvlášť u děvčat jejího věku. Pochopitelně, pokud se s ní vyspíš, vždycky je tady možnost, že ti dá Azura vale jednou provždy.“

„Nemusí se to dozvědět.“

„Ty ke své vlastní škodě podceňuješ ženskou bystrost, Scotte. Hlavně si zapamatuj, že ženy toho vždycky vědí o tom, co se děje, víc než muži.“

„Já vím. Proč je to tak?“

„Protože my musíme držet rodinu pohromadě, aby naše děti neumřely hlady nebo mrazem. Vám mužům docela stačí, když najdete správné místo pro ejakulaci.“

Poměrně dobrý zprávy, protože tuhle záležitost už mám z valný části vyřešenou.

16.12 — Vlažnej projev zájmu od další televizní sítě. Tihle chcou, abysme z toho vyšoupli žonglování a navíc žongléra. Zápletka se jim líbí, ale do hlavní role by chtěli ňákou větší hvězdu. Fotřík jim řek, aby se šli vycpat. Čtyři pryč a zbejvaj jen tři. Všichni sou děsně vystresovaní. Myslím, že Zee by mě nejradši chytla za ruku, ale obě už mi svírala Umina sestřenka. Casey vypadala stejně nervózně jako ostatní, a to přitom ani neměla koně v dostihu.

16.42 — Další odmítnutí. Život v Království žaludečních vředů je každou minutou nesnesitelnější.

17.36 — Nabídka na třináct tejdnů vod Carlyla Bogyho s dodatečnejma podmínkama. Ta nejproblematičtější: Jake se musí upsat jako hlavní scenárista, a to přinejmenším na dvě sezony. Fotřík mu vřele poděkoval a prohlásil, že to uváží.

17.59 — Velká oslava. HBO se ten pilotní díl líbil, a ty vysílaj jen pár sitkomů. Nadchla je zápletka, scénář, žonglování, režie i obsazení (zřejmě včetně mě). Nabídli celejch šestadvacet tejdnů s návrhem, aby měl fotřík to alter ego francouzský i černošský. Jenom jedna dovopravdická podmínka, ale uvažujou stejně jako Carlyle. Žádají si Jakea Twispa jako hlavního scenáristu, jinak dohoda padá. Fotřík prohlásil „žádný problém“ a řek jim, že se strejda vrátí zpátky začátkem příštího tejdne.

Žádnej problém?!!!

No jasně. Fotříkovi stačí jenom přesvědčit Umu, aby nalehla na meč, vzdala se pohlednýho milionáře a vzala si Jakea — expřítele, u kterýho shledala hraniční poruchu osobnosti.

Trochu silnej tabák, pokud někoho zajímá můj názor — což pochopitelně nezajímá.

22.48 — Úžasný pokroky s Casey. Dneska večer sme se líbali v Tylerově bazénu a ona mi dovolila odtáhnout látku spodního dílu bikin a sklouznout prstem po její magický štěrbince. Trochu kluzká na dotek a spadající do tajemnejch hlubin. Pár minut sem ji tam třel prstem a myslím, že se možná udělala. Rozhodně se dost zajímavě kroutila a zachvívala. Schovávali sme se ve stínech pod skokanským prknem, který nám zajišťovalo jistou nepatrnou dávku soukromí. Byl sem celej říčnej vodebrat se do převlíkací kabiny u bazénu, jenže ona prohlásila, že se do mě nemůže zamilovat, poněvadž přesně todle by si přáli její rodičové. A navíc za pár tejdnů odjíždí. Plus, věnovala přece svý srdce drahouškovi Indymu. To všecko je možná pravda, ovšem nic z toho neodradí moji šílenou erekci. Takovýhle intimnosti s holkou sou pro falus děsně rozněcující, jak sem zjistil. Je dost neústupnej stran otázky, kam by si rád vlez a co by tam chtěl dělat — obzvlášť když váš prst byl na tom místě sotva před chvílí. A to ještě pomíjím další stimul v podobě pevnýho poprsí, co se člověku tiskne na hruď. A ruky, která vám sklouzne do plavek, aby zjistila stav věcí tam dole.

„No jejda, hele, co jsem našla,“ zašeptala, a přitom mi přejížděla palcem po hrbolku nahoře. Tak tahle holka se v nervovejch zakončeních penisu očividně vyzná. Už toho na mě zkrátka bylo moc, a tak sem jí divošsky vychrlil svůj mocnej příval přímo do ruky.

„Hrome, Aligátore, právě jsi tenhle bazén oplodnil. Radši bych odsud měla co nejrychleji vylézt.“

Nejsem si jistej, jestli se lidi můžou množit třením stejně jako ryby, nicméně o deset vteřin později už sme se utírali do ručníků vedle bazénu, jako by se nic nestalo. Pak z Tylerova baráku vyšla Uma, všichni sme si popřáli dobrou noc a ty dvě společně vodkráčely k Uminu domku.

Bylo to až příliš úžasný, aby se to dalo pořádně popsat a určitě obrovsky návykový.

SOBOTA, 14. SRPNA

Máma vodvezla dneska brzo ráno fotříka na letiště. Má namířeno do Vilniusu v Litvě (ať už je to, kde chce), aby tam vystopoval svýho bráchu. Doufám, že se fotříkovi podaří se k Jakeovi nějak prodrat, protože podle webovky Ohniváků Kena Kerna sou voba koncerty tendle tejden vyprodaný. Vypadá to, že můj zploditel bude na naší velký rodinný slezině zejtra chybět. I když Ryder stejně technicky není fotříkův synovec, protože je pokrevně spojenej akorát s Tylerem. Kdyby si Ryder vzal Veevu, stal by se z něho můj vzdálenej bratranec přes matku mejch nevlastních švicí. Pokud by spolu měli děti, ty by s náma byly spřízněný ještě daleko složitějšíma vazbama. Možná by Veeva prostě neměla věci dál komplikovat a jednoduše si vzít toho svýho paranoidního romanopisce. Nebo toho zauzlovanýho eskamotéra Carlyla Bogyho.

10.16 — Právě sem měl nezvykle časnej telefonát vod Zee. Zněla rozrušeně.

„Znáš tu Veevinu děsnou mámu?“ zeptala se.

„Párkrát sem ji potkal.“

„No, tak včera mi podstrčila kousek papíru s adresou. Říkala, ať se o tom nikomu nezmiňuju. Prý jestli zajedu na tu adresu ten den večer kolem půl devátý, tak uvidím něco zajímavýho.“

„A jelas tam?“

„Samozřejmě. Je to malej štukovanej domek severně od Melrose. Čekala jsem dvacet minut a pak viděla, jak přijíždějí Frank s Darou. Zůstal uvnitř celou noc!“

„Jak to víš?“

„Protože jsem kolem toho domu projížděla znova dneska ráno a jeho auto tam pořád stálo,“ vzlykala.

Bylo to děsně krutý poslouchat, jak holka, se kterou sem zásluhou svejch genů doživotně svázanej, brečí kvůli někomu jinýmu.

„No, ve studiu se k sobě chovali dost přátelsky,“ poznamenal sem. „Spojuje je závislost na nikotinu.“

„Připadám si hrozně opuštěná, Scotte. Táta se na mě vykašlal. Frank se na mě vykašlal. Ty ses na mě vykašlal.“

„Já nic takovýho neudělal, Zee. Dyť si to přece byla ty, kdo mi dal kopačky.“

„Já ti nikdy kopačky nedala, Scotte. Tys mi přestal volat.“

„Což sem udělal, protože jsi začala randit s Frankem!“

„A teď ses na mě vykašlal kvůli tý Umině kozatý sestřenici.“

„V žádným případě, Zee. Casey a já sme jenom kamarádi,“ lhal sem.

„Takže ses s ní včera nemuchloval?“

„Jižanský holky sou zkrátka vod přírody zpustlý. Všecko to bylo jen tak z legrace. Naprosto nevinný.“

„Dneska je sobota, Scotty. Mohla bych si přijít zaplavat?“

„Jasně. Sbal si ty nejvíc sexy bikiny a hnedka přijeď.“

A do hajzlu. To pozvání mi vylítlo z huby dřív, než sem zapojil do akce mozek, a dostalo mě do pěknýho průseru. Včera v noci sem si s Casey v postkoitálním vomámení domluvil na dnešek další rande na pláži.

10.46 — Čekal sem do společensky přijatelný hodiny, než sem brnknul Casey, ale stejně sem ji vzbudil. Ten její hlubokej jižanskej akcent zní ještě rajcovněji, když napůl spí. Vysvětlil sem jí, že se Azura Prestonová právě rozešla se svým žabožroutským klukem, a sondoval, jestli by jí nevadilo, kdybych Azuru vytáh dneska na pláž s náma.

„A co kdybyste šli vy dva s Azurou na pláž a já utěšovala toho krutého francouzského proutníka?“

„Cože?“

„Jenom žertuji, Aligátore. Ovšemže může jít s námi. Je ohromně milá. Už do ní nejsi zamilovaný, nebo ano?“

„Jasně že ne,“ zalhal sem. „Ale měli bysme brát ohledy na její city.“

„V jakém směru?“

„Ve směru jejího rozchodu s Frankem. Neměli bysme se chovat zbytečně moc družně — víš, abysme jí nepřipomínali ztracenou lásku.“

„Hrome, Aligátore, ty jsi ale citlivý kluk. Nejsi čirou náhodou gay?“

„Včera v noci v bazénu sem ti snad připadal jako gay?“

„To zrovna ne. Doufám, že jsi neucpal filtr.“

„Ty užs to nejspíš dělala dřív s drahouškem Indym.“

„Párkrát. Jemu to podle všeho působí ohromné potěšení. Počínala jsem si správně?“

„Seš ohromně šikovná. Mám tě moc rád, Casey.“

„Já pro tebe taky začínám mít slabost, Aligátore.“

Když sem zavěsil, dal sem si rychlou sprchu a kompletně se oholil. Jo, vrátil sem se k tý otravný, nicméně nezbytný rutině. Tentokrát doufám v lepší výsledky než jenom svrbění v rozkroku.

16.28 — Zee projevovala daleko menší nadšení, že naše koupací rande zahrnuje i Uminu krásnou sestřenici. První komplikace nastala, když moje máma Zee zatrhla, aby nás na pláž vodvezla. Měla ňáký připomínky, že prej k tomu, aby Zee vezla další pasažéry, by musela mít v autě někoho, komu je aspoň osmnáct. Máma se bifluje kalifornský zákony pro motorový vozidla, protože se připravuje na tu hrůzu (z jejího pohledu), která se rozpoutá za necelejch deset měsíců (už se nemůžu dočkat). Nemohla nás tam zavýzt ani ona, protože se chystala strávit den s Lillian, která měla každou chvíli dorazit. A čerstvou vdovu Umu sme nesměli vyrušovat, protože je plně zaneprázdněná úžasným sexem s Tylerem. Takže sme spakovali věci a vzali to pěškobusem. Abych nebyl nikomu za blbce, nes sem vobě plážový tašky, čímž sem zabránil, aby se mě některá pokusila vzít za ruku.

Casey zahájila naši procházku komplimentem.

„Azuro, zlatíčko, úplně mě odrovnal tvůj výkon v pilotním dílu Žongléra s dvojí tváří.“

„Děkuji ti, Casey. Někteří mí přátelé mi říkají Lucky. Nebo mě můžeš oslovovat Zee jako Scott.“

„Lucky je legrační přezdívka,“ podotkla Casey. „Jak jsi k ní přišla?“

Takže jí Zee odvyprávěla tu historku, jak ji kvůli frackovitýmu chování odlifrovali do Švýcarska.

„Moje máma přímo zbožňuje tvého otce,“ řekla Casey. „Chodí na všechny jeho filmy.“

„Do mého otce je podle všeho zamilovaná spousta žen,“ povzdychla si Zee. „Včera večer mi konečně zavolal.“

„Sakra, Zee, a co říkal?“ zeptal sem se.

„Povídal, jak je mu líto, že se zachoval jako grázl, ale že on a Apurva jsou prý propojení na nějaké neuvěřitelně hluboké úrovni. Nemá tušení, co s nimi bude dál, ale musí následovat své srdce.“

„Nebo některej jinej podstatnej orgán,“ podotkl sem.

Zee začala Casey vysvětlovat, kdo je to Apurva, ale Casey ji přerušila s tím, že je „plně informována“, protože četla tu Vijayovu knihu.

„Většina z toho jsou samé lži a fabulace,“ upozornila Zee.

„Ano, to jsem předpokládala,“ řekla Casey. „Stejně je to ale velice pikantní četba. Očekávala jsem, že Scottyho otec bude barbarský zvrhlík. Dovedeš si představit moje zklamání, když jsem se s ním skutečně setkala.“

„Naše rodiny jsou navzájem propojené už desítky let,“ poznamenala Zee.

„My Spurlettiové máme s Twispy to potěšení také již dlouho.“

„To proto, že sme tak úžasný,“ doplnil sem.

Měl sem nechat pusu zavřenou. Všechny překvapilo, když se mi obě holky současně pokusily vlepit hubana. Musel sem rychle něco vymyslet, abych zachránil situaci.

„Casey, řekni Zee o svým klukovi, drahouškovi Indym.“

„Hrome, Scotty, já mu dneska ráno úplně zapomněla zavolat. To nejspíš, jak jsi mě včera v noci rozptyloval.“

„Ale, vážně?“ řekla Zee. „A jakpak to dělal?“

Vyslal sem ke Casey varovnej pohled.

„Ale, pěkně jsme si popovídali,“ řekla Casey. „Scotty, vyprávěla jsem ti už, jak drahoušek Indy minulé pololetí vytvořil nový okresní rekord ve skoku o tyči?“

„Ehm, ne, o tom ses mi nezmínila.“

„Zarazil tyč a pak se zvedal pořád vzhůru a výš a ještě výš.“

„To muselo být vzrůšo,“ poznamenala Zee.

„To tedy bylo,“ řekla Casey. „A teď mi pověz o tom tvém proradném francouzském expříteli.“

To, že šla Casey s náma, mělo i dobrou stránku. Při vyptávání se nebála zapátrat tam, kam já už se neodvážil. Za ani ne dvě minuty donutila Zee přiznat, že to s Frankem nikdy opravdu nedělala, čímž zbavila mý skoro už zploštělý srdce značný tíhy.

„Jak jsi mohla odolat klukovi, který vypadá tak skvěle?“ zeptala se Casey. „Já bych se na něj nejspíš vrhla, jako by mu na těle hořely šaty.“

„Bylo to spíš tak, že on odolával mně,“ přiznala Zee, aniž by se na mě podívala. „Nejspíš si myslel, že jsem moc mladá. Ani můj táta to neschvaloval a oni jsou s jeho mámou velcí přátelé.“

„Znám tu historii spalujících vášní,“ poznamenala Casey, „pokud se dá něčemu z toho Vijayova vyprávění věřit.“

Zee zvoní zhruba každejch dvacet minut telefon. Vždycky se koukne na displej, kdo volá, a pak ho típne. Všichni víme, kdo to je. Zee, která se přímo zalykala Frankovou zradou, nebyla zrovna dobrej společník, ale my s Casey sme se bavili skvěle. Projeli sme se na starým kolotoči a malý horský dráze na molu a pak sme poobědvali na zahrádce karibský restaurace, která stojí poblíž pláže v Santa Monice. I když obě holky pocházej ze zazobanejch rodin, zacálovat účet zůstalo na jejich mužným doprovodu. Pak sme si udělali siestu na písku, vysvlíkli se do plavek, natáhli se na ručníky a nakydali na sebe opalovací krémy. Všim sem si, jak Zee okukuje Casey, když si sundávala halenku. Chtělo se mi říct: „V mejch očích se jí víc jak vyrovnáš, lásko,“ ale musel sem tendle vzkaz odvysílat pouze mentálně. Nejsem si jistej, zda dorazil na místo určení.

Pár plážovejch frajírků usoudilo, že poměr sexuální přitažlivosti naší trojice je dost nevyváženej a pokusilo se vetřít mezi nás, všichni se ale dočkali akorát bleskovýho doporučení, aby odprejskli. Casey nám vyprávěla o všech příslušnících spurlettiovskýho klanu a Louisianě a vyklopila i pár detailů ze života drahouška Indyho. Má staršího bráchu ménem Lamont, kterej dle všeobecnýho mínění vlastní tu nejrozkošnější prdýlku v severní Louisianě.

„A čím je tak rozkošná?“ vyzvídala Zee.

„To se těžko popisuje,“ odpověděla Casey. „To bys prostě musela vidět, abys tomu uvěřila. Dohání osoby ženského pohlaví přímo k šílenství. Navíc se Monty nestydí nosit velice přiléhavé šortky. Oženil se s bývalou královnou krásy ze střední, která začala nabírat špeky asi pět minut poté, co Monty řekl své ano. Teď mají dvě roztomilé dětičky.“

„A co Monty dělá?“ zeptal sem se.

„Je montér suchých staveb,“ řekla Casey. „Přála bych ti vidět ty jeho svaly. Drahoušek Indy vedle něho vypadá jako Scott Twisp.“

„S díky nasrat,“ odsek sem.

„Jenom si z tebe dělám legraci, Aligátore,“ řekla. „Máš na sobě pár svalů. A na těch správných místech.“

Zee tuhle poznámku očividně nadvakrát neocenila. Upřel sem na ni svůj nejnevinnější pohled, ale pak sem si vzpomněl na Ochechulino varování, že holky se vyznačujou výrazně lepšíma pozorovacíma schopnostma. Bylo mi jasný, že Zee už teď čuje nějakou nepravost.

19.52 — Zee volala, zrovna když sem skládal do myčky nádobí vod večeře. Máma a Lillian se povalovaly opodál, tak sem se s tím hovorem stáh do svýho pokoje.

„Naprosto tě chápu, Scotte,“ oznámila Zee, „žes jí nebyl schopnej odolat. Takže bych ocenila, kdybys mi v tomhle směru přestal lhát.“

„Sakra, Zee, proč tohle říkáš?“

„Z té Vijayovy slátaniny jsem se toho hodně dozvěděla o klucích v pubertě — obzvlášť o vás Twispech.“

„Pokud si vzpomínám, taks povídala, že to všecko byly lži a fabulace.“

„To jsem říkala jenom kvůli Casey.“

„Ne každej puberťák musí bejt bezohlednej nadrženec,“ zalhal sem. „Já ti byl věrnej, i když ses snažila vlízt do postele Frankovi.“

„Ty a věrnost, Scotte! O kterým z tvých svalů to Casey mluvila?“

„Nemám tucha. Nevyjádřila se snad jasně, že si to šetří pro drahouška Indyho?“

„Tak o co jí potom jde, že se kolem tebe furt motá?“

„Jsem jedinej člověk, kterýho tady kromě Umy zná. Jasně že sme věčně spolu. Ty seš prostě našvaná, protože tě Frank podved. A teď se to snažíš hodit na mě. Sakra, vůbec nechápu, co vode mě vlastně chceš.“

„Chci, abys mi slíbil, že nebudeš spát s Casey Spurlettiovou.“

„Když ti na to dám svý slovo, můžu se vyspat s tebou?“

„Možná — až budeš starší.“

„Ahá, takže já bych měl bejt pan Celibát, zatímco ty se budeš tahat se staršíma sexy klukama?“

„Já si zkrátka nemyslím, že bychom na to měli nějak spěchat, Scotty.“

„Zee, lásko, já tě miluju, jenže ty nejseš zrovna rozumná nebo racionální. Tak chceš bejt moje holka, nebo ne?“

„Ne, jestli mě podvedeš s Casey!“

V tomhle kruhu sme se motali ještě dalších deset minut. Pokud si správně vybavuju naši konverzaci, ani jedna strana se k ničemu nezavázala (ani nic neslíbila). Pokud de o mě, první cenu si vodnese ta z holek, která bude ochotná se se mnou vyspat.

Stejně sem se ale cítil děsně provinile. Máma a Lillian přes celou večeři vzrušeně klábosily o Jakeově návratu. Kdyby věděly to co já, nebyly by tak optimistický. Sakra, kéž bych tak držel pusu na zámek. Vměšování do milostnýho života cizejch lidí vám může taky pěkně vybouchnout do ksichtu.

23.18 — Máma mrskla gigantickej francouzák do soukolí mejch nočních plánů ohledně Casey. Prohlásila, že pokud se chceme sejít v „tuhle pozdní hodinu“ (bylo sotva půl devátý), musím se chovat „civilizovaně“ a pozvat ji sem.

„Ale herna s kulečníkem je v Umině domě,“ upozornil sem.

„Fajn, Scotty. Lillian a já si velice rády zahrajeme kulečník s vámi mladými.“

A tak sem brnknul Casey a pozval ji k nám. Ne, nedostali sme ani povolení zahrát si v mým pokoji videohry. Posadili sme se na gauč v obýváku a potichu diskutovali vo rodičovský tyranii, zatímco máma a Lillian se vykecávaly v kuchyni. Nakonec sme se přeci jen dostali k jinejm tématům. Zeptal sem se Casey, co si myslí o Zee.

„Je to opravdu krasavice, Aligátore. Zcela chápu, proč jsi do ní byl zamilovaný. Tipovala bych ji ale hodně vysoko na stupnici náročnosti údržby.“

„Veeva říká, že Zee je rozená lamačka srdcí.“

„To je vysoce pravděpodobné, Aligátore. Připomíná mi švagrovou drahouška Indyho. Jednou královna krásy, vždycky královna krásy.“

„Snad nepředpokládáš, že taky zbachratí?“

„Nejspíš ne. Ale její budoucí manžel by si měl dávat dobrý pozor, jestli někde nezbyl kus svatebního dortu, jinak mu ho nevěsta celý zbaští.“

„Mluvilas dneska s drahouškem Indym?“

„Ach, ano. Namontovával si do dodávky basovou tubu.“

„Co to má sakra bejt?“

„Má to něco společného se stereo zvukem, který ti roztřese vnitřnosti. Je to jen další způsob, jak spolu hoši s oblibou soupeří.“

„Dávej si pozor, ať ti z toho nepoprskaj ušní bubínky, Casey.“

„Jako bych to nevěděla sama. Máme tady celou generaci mládeže, která bude muset nosit naslouchátka, až jim bude čtyřicet. Máš ohromně svůdné rty, Aligátore.“

„Ty taky, lásko.“

„Uvažovala jsem o mně a drahouškovi Indym. Je to ten typ kluka, který tráví spoustu času v šatně.“

„To už tak u sportovců chodí.“

„Taky rádi žvaní. Takže kdybychom to spolu s drahouškem Indym dělali, nejpíš by se to rozneslo po celé šatně během nějakých dvaceti minut. Do hodiny by ta zpráva překročila řeku a mluvilo by se o tom až v Natchez. Zatímco kdybych to případně dělala s tebou — a tady pouze spekuluji — vůbec nikdo by se o tom nedozvěděl — tedy pokud nemáš sklony vychloubat se podobnými věcmi na své stránce na Facebooku.“

„To rozhodně ne, lásko. Neaktualizoval sem svoji facebookovou stránku už celý měsíce. Naprostá diskrétnost je moje heslo. Utajení našeho vztahu by bylo absolutní.“

„No, Aligátore, tak to mám o čem přemýšlet.“

„Nezapomínej, lásko, existuje tady precedens v podobě tvý sestřenice, která se vyspala s Jakem i Tylerem — a oba sou to Twispové. Mám jistý indicie, že Jake byl Umin první.“

„A nezdá se, že by ji to traumatizovalo na zbytek života.“

„Ne, snáší to pozoruhodně dobře.“

„Ale co se stane, až odjedu, Aligátore?“

„Co tím myslíš?“

„Předpokládám, že mi budeš strašlivě chybět. Možná se usoužím žalem, protože coby Jižanka s literárními sklony k tomu mám tendence.“

„Existují prázdniny, lásko. Můžeš se sem pokaždý vrátit. Budem se vídat často.“

„Dokážeš být velmi přesvědčivý, Aligátore.“

„Ty taky, lásko. Ty taky!“

NEDĚLE, 15. SRPNA

Vina. Trýzní mě pocit viny. Doufal sem, že se z těch sraček nějak vyhrabu, ale teď už je mi jasný, že to nepude. Tolik toho závisí na tom, jestli ten blbec Jake přileze kajícně zpátky ke křížku.

Dneska žádnej brunch. Tyler odjel brzo ráno na stadion na poradu s kouči a aby všecko připravil na setkání s papínkem. Takže máma musela vobstarat snídani pro mě a Lillian. Jo, ta tady podle všeho strávila noc. To je další věc, kterou ženský dělat můžou, zato kdyby to zkusili chlapi, vyvolalo by to příliš mnoho pochybovačně zdviženejch obočí. Holky u sebe klidně můžou nechat přespat kamarádky, dávat si navzájem květiny, posílat si láskyplný psaníčka, chodit spolu na hajzlík a výst dlouhý intimní telefonáty. Chlapi se musej spokojit s tím, že do sebe lejou hektolitry piva a vykládaj si historky. A pak mi něco vykládejte vo rovnosti pohlaví.

15.12 — Cpem se labužnickou baštou a všichni společně čučíme na fotbal v Tylerově luxusní lóži. Tendle zápas je ještě nesmyslnější než obvykle, protože se hraje výhradně za účelem exhibice. Nemá žádnej praktickej význam a ani tým, jak to tak vypadá, nijak zvlášť neinteresuje, kdo nakonec vyhraje. Tadle skutečnost ovšem podle všeho nebrání Tylerovi, Ryderovi a Pascovi, aby každej útok nesledovali, jako by šlo vo poslední čtvrtinu Super Bowlu. Jasně, Tyler vyhodnocuje hráče, protože spousta z nich bude muset během příštích pár tejdnů z týmu vysmahnout. Jeho brácha a tatík sou možná jenom otroci štědrýho přídělu sportovních genů.

Máma a já sme si to na stadion přihasili s Umou (a Casey) v jejím frajerským zeleným jaguáru. Dost neobvyklý, jelikož já dycky vídal Umu řídit hybridní hondu. Vydolovat z ní odpověď na tu vošemetnou otázku vyžadovalo jistou dávku rafinovanosti. A tak sem se Umy jen tak mimochodem zeptal, kolik těch fár vlastně má.

„Jenom dvě, Scotty. Nejsem jako Tyler. Nemám jich plnou garáž.“

Takže je všecko křišťálově jasný. Jedeme ve stejným autě, ve kterým se doktůrek Phil votrávil výfukovejma plynama. Některým babám by se možná trochu zvedal pajšl, kdyby si měly nechat vražednou zbraň, která ukončila jejich manželství, ale Uma nevypadala na sentimentální typ. Díry po kulkách a krvavý skvrny by možná byly něco jinýho, ale Umin manžel se rozžehnal se světem vkusným a pořádkumilovným způsobem. Podle toho, co sem slyšel, je to, jako když usnete.

Zaparkovali sme na VIP parkovišti v prostoru voznačeným (nesmazatelnou barvou) U. Spurletti. Může snad ještě teď někdo pochybovat o tom, jak je do ní Tyler udělanej?

Přišel nás přivítat chlápek z ochranky a všem nám rozdal zlatý průkazy s nápisem Twispova lóže na šňůrce, kterou sme si zavěsili kolem krku. Ty fungovaly jako kouzlený zaklínadlo, včetně toho, že nám zajišťovaly naprostou servilnost všech zaměstnanců stadionu, na který sme narazili.

Soukromej výtah nás rychlostí blesku vyvez nahoru do Tylerova orlího hnízda. Představte si co možno nejluxusnější hotelový apartmá, akorát že jednu stěnu kompletně zabíraj obrovitý okna s výhledem na zelený hřiště dole. Vycentrovaný přímo nad půlicí čárou, jak se dalo čekat. Lori s pár dalšíma kuchařskejma pomocníkama se skrejvala v přilehlý supermoderně zařízený kuchyni, kde pro nás narychlo klohnila vybraný lahůdky.

Veeva, s osobním kouzlem nastaveným na plný kule, nás představila Ryderu Ohlmannovi. Vysokej chlápek s velice pevným stiskem ruky. Vypadal líp než na fotkách. Srdečnej a otevřenej ve srovnání s Tylerovým chladem a rezervovaností, ale každýmu bylo hned jasný, že sou příbuzný. Zatímco dospělí žvanili, my s Casey sme vyrazili na obhlídku přilehlejch prostor. Vystřelili sme na chodbu, která vedla k Tylerovejm soukromejm toaletám, a okamžitě se pustili do dlouho odkládanejch něžností.

„Drahoušek Indy bude žárlivostí bez sebe, až mu odmailuju fotky toho tady. Tyler Twisp je jeho naprosto nejzbožňovanější fotbalový hrdina.“

„Když už budeš u toho, co kdybys mu poslala i fotku toho místečka, kde mám zrovna ruku?“ nadhodil sem, zatímco sem jí přes šaty hladil bradavku.

„Raději bychom toho měli nechat, Aligátore, pokud nechceš, aby každý zaregistroval tu obrovskou bouli v tvých kalhotách.“

Musel sem si dopřát pauzu na rozdejchání v nablejskaný pánský toaletě, abych se vypořádal s tím anatomickým problémem. Když sem vycházel, všim sem si bezpečnostní kamery nahoře u stropu namířený přímo na chodbu. Do prdele!

Zrovna když sem se vracel do lóže, otevřely se dveře výtahu a vyplivly R. Pasco Bainea i s houfem manželek.

Dojmy ze starouše Rogera: drsnej a hrubě řezanej obličej, spousta vrásek. Hluboko posazený potutelný voči. Výraznej nos a ohryzek. Dlouhý černý (obarvený?) vlasy, napomádovaný a sčesaný rovně dozadu. Naškrobená bílá fraková košile a vybledlý levisky doplněný takovou spoustou masivních tyrkysovejch šperků, jak kdyby vybral krám navažskýho vobchodníka. Vypadal jak imitátor Abrahama Lincolna zkříženej se zestárlým Marlboro Manem. Tuny sladěný bižuterie zdobily i jeho dvě manželky, který se pro tuto příležitost vynasnažily hodit do gala. Beryl s růží na tváři a rudejma rtama představuje pro nepřipravenýho diváka hrůzostrašnej pohled.

Všichni působili nervózně a nejistě, když je Veeva představovala.

„Tak sem se doslech, že sem s váma, hoši, příbuznej,“ zahřímal Pasco. „Příště si nenechám dělat vasektomii na nějaký laciný klinice v Tijuaně.“

Mně to znělo jako dlouho nacvičovanej fór, ale všichni se tomu smáli. Marcus bouchnul šampáňo a brzy už ve společnosti vládla uvolněná a slavnostní nálada. Pasco a jeho dva synáčkové strávili příští hodinu tím, že se snažili zjistit, jestli se jejich cesty někdy nezkřížily a jestli náhodou nemaj nějaký společný známý. Ryder viděl párkrát fotříkovo představení v Normandii a celý roky se snažil prosadit ty svý mozek posilující džusíky na stadion Rudejch obrů. Veškerý snahy o sjednání schůzky s Tylerem se vždycky setkaly se strohým vodmítnutím ze strany Bergena. Pasco si vzpomněl na článek v Los Angeles Times o tom, že Joan Twispová porodila extrémně velký děcko, ale nebyl si tehdy vědomej vlastního přispění k týhle události. Nikdy ho nekontaktovala a on neměl nejmenší tušení vo svým spojení s proslulým Tylerem Twispem.

„Máte velký štěstí, hoši,“ řek Pasco, „že sem nebyl poblíž, abych vám zbabral život jako mně můj fotr. Byl to rváč a ochlasta. Já mám Ruby, aby mi bránila v pití, a Beryl, aby ze mě vytloukla chuť do rvaček. Teďkon už sem akorát starej vykastrovanej kocour.“

Tu poslední poznámku provázelo mrknutí nasměrovaný k mý panenský patnáctiletý holce, kterou už nejspíš v duchu svlíkal. Možná ho Ruby a Beryl držej v ústraní v poušti, aby chránily neviňátka celýho světa.

Zatímco se chlapi seznamovali, vzala Uma dámy na obhlídku lóže. Podle pohledu, kterým po mně střelila Veeva, sem poznal, co si myslí: „Kdo pověřil tuhle couru, aby řídila záležitosti Tylera Twispa?“ Ovšem každýmu, kdo má dvě oči, muselo bej jasný, že todle území už je v podstatě dobytý.

Pozdějc sem si našel chvilku o samotě s Veevou, abych se poinformoval o nejnovějším vývoji v jejím hektickým milostným životě.

„Tak co tvoje včerejší okružní plavba s Milesem Northem?“ zeptal sem se.

„To myslíš Desmonda Uptona, muže mých snů?“

„Jo, tohohle týpka.“

„Očekávala jsem, že se poplavíme na jeho jachtě do Cataliny. Namísto toho jsme jeli v jeho kempingovém voze k Salton Sea.“

„Takže žádná jachta, jo? Myslel sem, že je to autor bestsellerů.“

„To je, ale Desmond nepatří k lidem, kteří vystavují bohatství na odiv. Tomu svému kempingáči říká pozemní jachta, ale myslí to jenom ironicky. Řadí se tak o stupínek výš než hipísácká dodávka.“

„Takže jaký to bylo?“

„Věř si tomu nebo ne, ale měli jsme se skvěle. Barbecue na písku, a k tomu jsme prolívali hrdlem spousty piva. Připadala jsem si, jako bych se vrátila zpátky na střední.“

„A paks ho v hipísáckým stylu přefikla vzadu v tom jeho auťáku?“

„To bys rád věděl, co? A nezmiňuj se o něm před Ryderem. S tím mám rande dneska večer.“

„Takže ty tvoje žvásty o svatbě a mateřství Rydera nevyděsily?“

„Podle všeho ne. Denně mi volá. Ten chlap má úžasné osobní kouzlo.“

„Ale Desmond se ti líbí víc?“

„Ještě uvidím. Možná si nakonec vezmu příklad z Pasca a provdám se za oba. A potom navrch bokem svedu Tylera, až vyhasne ta jeho vášeň k Umě.“

17.47 — Pořád na stadionu. Rudí obři vyhráli vo tři body. Pasco si dává šlofíka v přilehlý ložnici. Na chlapa, kterej nechal chlastu, vyzunk poměrně dost šampáňa. Máma měla právě telefonát vod fotříka. Viděl se se strejdou Jakem, kterej mu řek, aby odprejskl a chcípl. Fotřík se ale nevzdává. Nasáčkoval se do Kenova autobusu a teď je na cestě do Minsku, to je v Bělorusku. Fotřík taky říkal, že Ohniváci Kena Kerna sou naživo daleko lepší než na nahrávkách. Rozvášněný Litevci je šestkrát vyvolali na přídavek a uspořádali jim ovace vestoje.

19.48 — Marcus odvez mámu a mě v Umině jaguáru domů. Casey chtěla jet s náma, ale Uma, Tyler a R. Pasco Baine ji vodvlekli na večeři spojenou s dalším sbližováním.

Během jízdy sem se Marcuse zeptal, co si myslí o Tylerově novým papínkovi.

„Chceš znát můj názor, Scotte? Myslím, že je to špinavej bastard s mizernou pověstí.“

„Tylerovi se podle všeho líbí.“

„No, Umě ne, a ta už se postará, aby se moc nemotal kolem.“

„S těma jeho manželkama si docela pokecala,“ upozornil sem.

„Obě si vytrpěly svoje,“ poznamenala máma. „Vypadá to ale, že jsou mu oddané. Já měla dojem, že Ruby je přímo sladká.“

„Sladká a kyselá,“ řekl Marcus. „To je ta kombinace, co má Roger na talíři.“

23.17 — Pozdní telefonát vod Zee. Její otec se z toho filmování na pár dnů vyvlík. Zejtra odlítaj s Apurvou do Kábulu v Afghánistánu, aby navštívili svýho syna.

„Sakra, Zee, je to bezpečný?“

„Táta si podle všeho myslí, že ano. Budou tam cestovat pod záštitou armády a navštíví několik základen.“

„Tvoje máma o tom ví?“

„Myslím, že spolu mluvili. Její právník jí radí, aby s tím rozvodem počkala, pro případ, že by táta přišel k rozumu. Všecko je to tak hnusný.“

„Mluvilas s Frankem?“

„Ten lhář se snažil popřít, že byl v Dařině domě. Tvrdil, že to auto jenom vypadalo jako jeho.“

„Upozornilas ho, žes ho tam viděla?“

„Jasně. Pak řekl, že se s ní scházel jen kvůli sexu — jako by to pro mě byla nějaká útěcha. Ze seriálu tvého otce musím odejít, Scotte. V žádným případě nebudu hrát milující dceru té kurvy.“

„To nemůžeš udělat, Zee! Tohle je velkej průlom ve tvý kariéře.“

„Buď půjdu já, nebo Dara, Scotte. Tohle můžeš vyřídit Veevě i svému otci.“

„Ale no tak, Zee. Nedělej žádný ukvapený rozhodnutí. Počkej pár dní a pak to možná budeš vnímat jinak.“

„Ani za milion let, Scoty. Nikdy už nechci znova vidět Daru Williamsonovou. Ani Franka.“

No tak ta druhá část jejího prohlášení je dobrá zpráva, pokud ale de vo ten její odchod ze seriálu, budu ji muset přesvědčit, aby změnila názor. Pokud vím, je to to jediný spojení, co nás drží pohromadě — a Zee v L. A.

PONDĚLÍ, 16. SRPNA

V hokně. Neptejte se mě proč. Máma trvala na tom, že musím bejt tady, abych zvedal telefony. A kdo jako čeká, že zavolá — generální ředitel HBO? Myslím, že mě ve skutečnosti chce mít v kanclu, abych neměl tolik nevyužitejch hodin, který bych moh vyplňovat Casey. Někdo by mi měl vysvětlit, proč sou matky celý tak hr, aby svejm dětem devastovaly jejich sexuální život. To si jako myslej, že s hormonama překypujícíma puberťákama se jim bude vycházet snadnějc, když se jim odepře sexuální ventil?

Konečně sem sebral odvahu zavolat Umě. Byl sem děsně nervózní, zatímco sem čekal, až to zvedne. Nepříliš artikulovaně, ale přece jenom se mi ze sebe podařilo dostat, že sem zopakoval tu její poznámku o „obsedantně kompulzivní poruše“ před Jakem, čímž sem ho nejspíš ponoukl k vodletu. Kajícně sem se jí omluvil, ale k mýmu překvapení prohlásila, že je to všecko její chyba. Řekla, že se zachovala maximálně neprofesionálně, když jí přede mnou ujelo něco takovýho. Poděkovala mi, že sem jí o tom pověděl, a řekla, že Jakeovi hned zavolá. Doufám, že to aspoň k něčemu dobrýmu bylo.

13.28 — I admirál Byrd na jižním pólu měl víc lidskýho kontaktu než já v tomhle pustým kanclu. Těsně před vobědem sem zavolala Casey, která se mi svěřila, že sem jí večer děsně chyběl. Řek sem, že ty pocity sou vzájemný. Ona na to, jaký mám štěstí, že po včerejší večeři „úplně nerezignovala na chlapy“, protože ji tam Pasco totálně znechutil, když do ní pod stolem furt dloubal kolenem. Taky ji štíp do zadku.

„Jak je možné, že je Tyler tak úžasný, když má otce takového kripla?“ zeptala se.

„To není až tak neobvyklý,“ odvětil sem. „Koukni na mě a mýho tátu.“

„Tvůj otec není kripl, Aligátore. Je ohromně milý a talentovaný. Uma o něm říká jenom samé báječné věci.“

„A co říká o mně?“

„Nic moc. Nejspíš ji děsí, že mě oplodníš, a jí to pak budou dávat za vinu.“

„Do prdele, Casey, mám prakticky bezednou zásobu kondomů. Kdyby si tak všichni dali pohov a nechali nás žít.“

„O tom si nech zdát, Aligátore. No, už bych měla vyrazit. Jdu na oběd k tvojí mámě.“

„K mojí mámě? A proč?“

„Bůhví. Byl to její nápad. Možná má obavy, že se nakonec ještě stanu její snachou, a myslí, že bychom se měly lépe poznat. Nebo má třeba v úmyslu vytáhnout ze mě nějaký slib cudnosti.“

„To snad ne. Pokus se ji svýst ze stopy. Vykládej jí o tom, jak seš zabouchnutá do drahouška Indyho.“

„To je dobrý nápad. Právě mi poslal mailem svoji fotku bez košile. Tu jí ukážu. Nikoho, kdo to má v hlavě v pořádku, by nenapadlo, že bych mohla dávat přednost tobě.“

„S díky znova nasrat.“

„Jenom žertuju, Gatore. Bože, ty jsi tak přecitlivělý!“

15.16 — Tak ten generální ředitel HBO fakticky volal. Nebo, pokud mám bejt přesnější, brnkla sem jeho sekretářka, aby ho spojila s fotříkem. Odkázal sem ji do Veevina kanclu. Ještě štěstí, že sem si na pevný lince zapnul vyzvánění, protože sem dřímal pod stolem, když volala. Jo, Veeva mi platí deset doláčů na hodinu za to, že si tady chrupčím. A taky že se dloubu v nose, myslím na Zee a Casey a hledám porno na webu.

16.47 — Čekám, až si mě máma přijede vyzvednout. Krátce sem splknul s Veevou, která mi řekla, že ten hlavoun z HBO volal kvůli tomu, aby zjistil, jestli sou pořád ve hře. Nejspíš nemá nejmenšího tucha, jak zoufale sme na tý jeho nabídce závislý. Veeva mi taky poreferovala, že Ryder Ohlmann rozpustil celou stáj svejch štětulí, aby vyklidil prostor pro ni. Teď už funí u vrat, ale ona ho drží na dýlku paže, aby tím zvýšila vlastní přitažlivost.

„Ví o Desmondovi?“ zeptal sem se.

„Utrousila jsem pár narážek, že má možná nějakého soka. Podnikatelé jako Ryder přímo dychtí rozdat si to s konkurencí. Člověk by jim neměl věci moc usnadňovat.“

„Je hezkej, je bohatej a je to Tylerův nevlastní brácha. Mohla bys dopadnout daleko hůř.“

„Jako bych to nevěděla. Mám teď dva chlapy, co jsou do mě celí diví. Pokud jsem tak atraktivní, tak jak je možné, že mě Tyler šestnáct let ignoruje?“

„Za to může ten tanec s Umou na svatbě mejch rodičů. Nikdy to nedokázal dostat z hlavy.“

„Já s ním tančila taky, Scotte. A měla jsem za sebou čtyři roky baletu. Vznášela jsem se mu v náručí lehká jako pírko.“

„Jeho manželský geny hledaly někoho jinýho, Veevo. To neznamená, že je na tobě něco špatnýho.“

„Nejspíš máš pravdu. Možná jednoho dne dokonce přestanu Umu nenávidět.“

„Musíš připustit, že sou pro sebe jako stvořený.“

„Nic takového neudělám. A teď zpátky do práce.“

„A co mám jako dělat, Veevo? Nemám do čeho píchnout.“

„Tak se snaž tvářit zaměstnaně. Za to tě platíme.“

No, takže aspoň tuhle otázku mi vyjasnila.

23.42 — Po večeři sme s Casey vyrazili pěškobusem do centra Santa Monicy, abysme skoukli ňákej film, co měla na seznamu. Cestou tam mi řekla o výslechu absolvovaném při obědě s mámou.

„Nebylo to až tak zlé, Aligátore. Tvoje máma je dobrá kuchařka. Připravila slaný koláč se šunkou a salát.“

„O čem ste žvanily?“

„No, vyptávala se mě na moji rodinu a takové věci. Co mě ve škole baví. Jaké mám plány do budoucna — obvyklá témata, o kterých si dospělí nejspíš myslí, že nás zajímají.“

„Nějaká zmínka o klukách?“

„Ale ano, nakonec jsme se dostaly i k tomu. Povyprávěla jsem jí všecko o drahouškovi Indym.“

„Spolkla ti to?“

„Vypadalo to tak. Dost rychle zakormidlovala k antikoncepci. Řekla jsem jí, že jsem otevřená všem technikám, ale že jsem u nás v kostele složila slib cudnosti a mám pocit, že abstinence je tou nejúčinnější metodou ochrany před početím.“

„A na to ti skočila?“

„Podle všeho ano. Povídala, že holky mého věku jsou zralejší než kluci a že se musíme chovat odpovědně, i když oni to nedělají. Mám takový pocit, že v tomhle případě mluvila o tobě, Aligátore. Nezdá se, že by na ni tvoje míra zralosti udělala moc velký dojem.“

„Pořád žije v domnění, že je mi devět. Jsem její jediný dítě, takže se mi dostává nezřízený mateřský lásky měrou vrchovatou.“

„Se mnou a mojí mámou je to to samé. Přála bych si mít tak dvanáct bratrů a sester, aby mi pomáhali tu pozornost odklánět.“

„Já vím, Casey. Od rodičů je to děsně sobecký, když se zaseknou na jednom harantovi.“

O tom filmu sem do tý doby neslyšel a trochu mě znepokojilo, když úvodní titulky odhalily, že scenárista i režisér sou ženský. Netřeba podotýkat, že všichni chlapi v tom bijáku byli naprostý kreténi, který se chovali jako totální sviňáci. Když měli ňákej dialog, padaly z nich věci, jaký by žádnej borec na týdle planetě nikdy nevypustil z huby. Nějaká fakt hezká koc si ale v jedný scéně sundala triko i šprndu, takže to zas nebylo tak úplně promrhanejch dvaadvacet babek (zacáloval sem voba lístky). Máma nás po představení vyzvedla, čímž eliminovala jakoukoli šanci na vzájemnou výměnu slin.

Jako vobvykle mířím do betle sužovanej nezvladatelnou touhou. Změřil sem si erekci a s uspokojením zjistil, že mi todle léto vyrostla vo dva a půl cenťáku. Abych se zapsal do dějin, stačí mi už vypučet jenom o nějakejch sedma osmadvacet.

ÚTERÝ, 17. SRPNA

Tak máme dalšího konvertitu. Při snídani se zastavil Marcus, aby oznámil, že přešel na StopPoty a je prej „maximálně spokojenej“. Akorát dodal, že nás zažaluje, jestli mu jakýmkoli způsobem narušej jeho milostnej život.

11.05 — V hokně. Právě volala Casey, aby mi oznámila velkou novinu. Uprostřed noci u nich začal vyzvánět telefon. Byl to strejda Jake, kterej tímto reagoval na Umino zavolání. Casey pochopitelně poslouchala na přípojce ve svým pokoji. Uma se mu omluvila za ten svůj výrok, že jeho láska je pro ni známkou obsedantně kompulzivní poruchy. Zdůraznila, že ta slova pronesla pod vlivem momentální roztrpčenosti a nemyslela je vážně. A ještě dodala, že si ho vždycky cenila jako jednoho ze svých nejdražších přátel.

„A pak na něj shodila tu atomovku, Aligátore.“

„Co řekla?“

„Jsi na to připravený?“

„Sem připravenej, jasně že sem připravenej. Tak co řekla?“

„Řekla, že se s Tylerem zasnoubila a čeká s ním dítě.“

„Do prdele! Jak to Jake vzal?“

„Ne moc dobře. Tvůj strýc je tak trochu měkkota. Dokonce se rozbrečel.“

„No jo, když von ji ale celejch šestnáct let miloval.“

„Díkybohu, že je Uma psycholog, takže je zvyklá zvládat lidi v krizovém stavu. Pěknou chvíli do něj hučela. Bylo to ohromně dojemné. Sama jsem musela párkrát potlačit slzy. Jenom doufám, že mě jednou bude někdo milovat taky tak vášnivě.“

Jestli tím Casey otevírala prostor pro mý vlastní vyznání věčný lásky, musel sem ji zklamat. Měl sem ji hodně rád, ale ten můj otravnej monogamní gen už mě jednou spoutal se Zee.

Namísto toho sem řek: „Nejsem si jistej, jestli je takováhle posedlost dovoopravdy ještě zdravá, Casey. Povídal Jake, jestli se hodlá vrátit?“

„No, Uma se ho k tomu snažila přemluvit, ale vypadal dost vzdorovitě. Říkal, že už je tam tvůj táta a je prý příšerně otravný. Jak to tak vypadá, pozval ho Ken Kern na jeviště, aby si v Minsku trochu zažongloval. U obecenstva to slavilo ohromný úspěch.“

„To mě nepřekvapuje, Casey. Od pohledu bys to do něj neřekla, ale můj táta to umí pěkně rozparádit. Co dalšího povídal?“

„Potom už nic moc. Uma mu řekla, že jen díky němu byl pro ni život ve Winnemucce snesitelný. On na to, že pro něj zase díky ní. Ohromně, ohromně romantické. Docela jsem se do nich dokázala vcítit, protože já a drahoušek Indy rovněž trčíme v malém venkovském městečku stejně jako oni.“

„Tohle může platit, i když člověk trčí ve velkoměstě.“

„To je od tebe ohromně milé, že to říkáš, Aligátore.“

Neměl sem přitom sice na mysli zrovna ji, ale zbytečně sem to nerozpitvával.

Chvilku sem zvažoval pro a proti, ale nakonec sem se rozhod skočit do toho rovnejma nohama. Napochodoval sem do Veevina kanclu a sdělil jí tu novinku — pochopitelně sem zdůraznil, že je to striktně důvěrný. Zas tak moc ji to nevzalo.

„Takže zbouchnutá, jo?“ řekla Veeva. „Třeba je to pohrobek doktora Phila, kterého se snaží podstrčit nic netušícímu Tylerovi.“

„To není pravděpodobný, Veevo. Uma řekla strejdovi Jakeovi, že už se svým starým nespala kolik měsíců.“

„Pf, žvásty. Tohle říkají zhrzené manželky pokaždé.“

„No, jestli bude mít Uma fakana, myslím, že ty by sis měla taky ňákýho pořídit.“

„Doufám, že až budeš o něco starší, Scotty, naučíš se troše rafinovanosti ve svých manipulačních technikách.“

„Jenom říkám, co si myslím, Veevo.“

„Rozhodně bych to mohla zkusit, Scotte. U Ochechule všichni kandidáti prošli. Cesta k manželskému stavu a mateřství je vyklizená.“

„Takže kterej to bude? Džusovej king nebo detektivkář?“

„Přehlížíš ještě třetí možnost, Scotte.“

„Tím myslíš?“

„No, včera večer jsem si to moc pěkně užila s panem Bogym. Fakticky moc pěkně!“

Napadlo mě zeptat se jí, jak si mohla užívat líbání s chlapem, co má na zubech mřížku z platiny a diamantů, ale rozhod sem se schovat si tohle téma na jindy. Ani sem na ní nevyzvídal, jestli si ho uzluje tak nějak pravidelně nebo jenom když se snaží udělat obzvláštní dojem při rozepínání zipu.

14.33 — Zee právě vodešla. Ukázala se tady kolem oběda s rezignačním dopisem pro Veevu. Podařilo se mi ji zarazit a donutit, aby to celý vo pár dnů odložila. Absolvovali sme další depresivní srdceryvnej oběd v kantýně, během kterýho Zee zkonzumovala asi tak jednu až půldruha kalorie. Ani nedokážu vypovědět, jak moc mě bolí, že holka, kterou miluju, je tak nešťastná — obzvlášť když příčinou toho žalu je jinej chlap. Kdybych tak byl aspoň v jejím věku, určitě bych měl u ní větší šanci. Moji rodičové si měli užívat podstatně víc nechráněnýho předmanželskýho sexu. Vím najisto, že spolu žili dlouhý leta na hromádce, než do toho praštili. Anebo ještě líp, máma si mohla střihnout pár bokovek s vysokejma sportovníma týpkama. Kdyby se zapomněla, moh ze mě teď bejt sexy neodolatelnej sedmnáctiletej borec.

Zee měla taky jednu novinku: včera jí volala Frankova úděsná máti a orodovala za svýho synáčka.

„Co ti Sheeni navykládala?“ zeptal sem se.

„Nic zvlášť originálního. Prý je Frank hrozně nešťastný, nemyslel to tak, blablabla. Pak se ze mě pokoušela vypáčit, jaký má můj táta plány s Apurvou. Řekla jsem jí, že se má zeptat jeho, ne mě, a položila jí telefon. Sakra, jsem tak ráda, že už jsem s tou rodinou skoncovala!“

Nemohla bejt ani zdaleka tak ráda jako já.

21.29 — Dospěly k nám novinky z Běloruska: fotřík se postaral, aby Ken Kern vyrazil strejdu Jakea! Máma se dozvěděla všecky podrobnosti při dlouhým telefonátu po večeři. Fotřík a Ken si fakticky kápli do noty. Shodli se, že Jake coby zpěvák už doputoval na konec cesty — obzvlášť když se od chvíle, co se vrátil, chová jako naprostej debil, pokud teda zrovna nespí. Ken mu dává padáka pro jeho vlastní dobro. A můj vděčnej fotřík souhlasil, že angažuje Ohniváky Kena Kerna do některý budoucí epizody. Zatím žádný informace o tom, jak to Jake přijal.

Máma mi taky sdělila, že Tyler a Ryder měli dneska konferenční hovor s Beryl. Dohodli se, že oba synkové si utrhnou od huby každej dva tácy měsíčně, aby svýmu taťuldovi zajistili pravidelnej přísun žvýkacího tabáku, suspenzorů a mazání na klouby. Byli by ochotní vyklopit i víc, ale Beryl to úplně stačilo. Prej když má Pasco po ruce příliš velkou hotovost, má tendence zadělávat si na průsery. (Nepochybně s nevhodnými ženštinami.) Ryder taky pošle Tylerovi šek na patnáct tisíc dolarů jako svůj podíl na novým septiku. Tyler říkal, že to není nutný, ale Ryder na tom trval. Netřeba říkat, že džusy značky Rakeťák teď obsadí prominentní pozice ve všech stánkách s vobčerstvením na stadionu Rudejch obrů. Pokud vás zajímá můj názor, zbejvá na těch žlutejch flaškách s džusem spousta místa, aby se tam připlácla velká reklama na StopPoty. Už sem tenhle návrh odmailoval Tylerovi. Upozornil sem na fakt, že lidi, co pijou organický džusy, který maj zlepšovat fungování mozku, sou určitě na nejlepší cestě přestat si sprejovat podpaží chemikáliema.

Dneska večer opět žádný volně dostupný kozatý jižanský holky po ruce. Uma odvlekla Casey do Beverly Hills na nákup mateřskejch voblečků. Mělo by to bejt tajemství, ale mám takovej pocit, že v Tylerově sídle už o tom ví každej včetně pomocnýho zahradníka Miguela.

STŘEDA, 18. SRPNA

Znova v hokně. Veeva mě pozvala k sobě na předpremiéru skoro hotovýho sestřihu nejnovějšího filmu Terra Ductile pro děcka. Snímek s provizorním názvem Zpívající banda je o koňským ranči, kterej vedou zpívající (a tančící) osmiletý kovbojové. Vtip je v tom, že tyhle malý honáci mluvěj extrémně drsným žargonem — jako ten tvrďák Gabby Hayes dotaženej do neuvěřitelnýho extrému. Poflakujou se tam, plivou a hážou lasem, rajtujou na koních a jódlujou, vyváděj blbosti, perou se a zamilovávaj — a nikde v dohledu jedinej dospělej. Veeva se celou dobu pohihňávala a já se taky párkrát uchechtl. Když to skončilo — zloduši v lochu a hrdina pobrukuje hudební valentinku upjatý učitel-ce — zeptala se, co si o tom myslím.

„Já bych řek, že ste všichni totálně, ale totálně ujetý,“ vyjelo ze mě.

„Ha, Scotte Twispe! Slyšela jsem, jak se směješ. Nesnaž se popřít, že je to přímo úchvatný film.“

„No jo, ujde to.“

„Tak fajn, to nic. Naše zkušební publikum z toho bylo nadšené. Která písnička se ti líbila nejvíc?“

„Můžu volit žádnou z výše uvedenejch?“

„Ani náhodou. Vyber jednu, a to je rozkaz tvýho zaměstnavatele.“

„No, ten song, co zpívala ta kantorka, když koupala svý děcko, nebyl až tak hroznej.“

„Skvělá volba, Scotte. Víš, kdo napsal text k té písni?“

„Hm, Lyle Lovett?“

„Ani náhodou. Napsala jsem ho já.“

„Blahopřeju. Rozhodně bych dal přednost poslechu týhle písně před strháváním nehtů.“

Veeva prej uvažuje, že by jela tenhle tejden do Clevelandu s Ryderem.

„To má bejt jako jeho představa romantickýho výletu?“ zeptal sem se. „Upřednostňuje Cleveland před Paříží?“

„Nejspíš ne. Ale Tylerův tým tam má v neděli zápas. Tyler pozval Rydera a ten pozval mě.“

„Uma jede taky?“

„Pochopitelně. Drží se Tylera jako klíště, což taky je.“

„No, pokud pojedeš, tak na ni budeš muset bejt milá. Tyler nesnáší nepříjemnosti.“

„Já vím. Mám jet do Clevelandu a trpět v Umině přítomnosti, nebo se flákat tady s Desmondem v jeho kempingáči?“

„No, co ti říká tvý srdce?“

„Moje srdce je naprosto rozpolcené, Scotte. Co bys dělal ty?“

„Budeš se muset rozhodnout sama, Veevo. Nemůžeš ty chlapy takhle vodit za nos. Když pojedeš do Clevelandu, nasere se Desmond?“

„Mohla bych mu říct, že je to pracovně.“

„No, já bych hlasoval, ať zůstaneš tady s tím pisálkem.“

„Když ale to Ryderovo dvoření mi dělá tak dobře.“

„Veevo, tvůj milostnej život mě dožene do cvokhausu!“

„Vítej do klubu, Scotte. Mě to totálně duševně vycucává. Už jsem uvažovala, že se stanu jeptiškou.“

Když sem se vrátil do kanclu TSP, zavolal sem Casey a zeptal se jí, jestli má Uma v plánu unýst ji tenhle víkend do Clevelandu.

„Ne, Aligátore. Copak jsi to ještě neslyšel? Přespím u vás.“

„Ty lžeš.“

„Nikoli. Už je to všechno domluvené. Tvoje máma s tím podle všeho souhlasila zásluhou toho mého slibu cudnosti.“

„Takže abych v tom měl jasno. Ty a já budeme spolu spát pod jednou střechou?“

„Ano. Tak trochu perverzní, nemyslíš?“

„Mohlo by to bejt super. Akorát že máma už teď nejspíš běhá po všech čertech a shání po obchodech řetěz a visací zámek na dveře tvý ložnice.“

„Doufejme, že se pleteš, Aligátore. Víš, co říká drahoušek Indy.“

„A to má bejt jako co, lásko?“

„Pohlavní zdrženlivost posiluje erekci.“

Tak jednu věc teď teda vím najisto. Nikdy dřív nebyly moje city vůči Clevelandu vřelejší.

18.32 — Věděl sem, že je to až moc dobrý, aby to byla pravda. Máma dospěla k závěru, že by nerada působila Casey „nepohodlí“ tím, že by ji nutila, ať se stěhuje sem. Takže bude máma spát ty tři noci, co bude Uma v prachu, u ní. Já tu zůstanu docela sám, což by bylo fajn, pokud by se mi podařilo přesvědčit Zee, aby zaskočila. Vo tom si ovšem můžu nechat tak akorát zdát.

20.52 — Po telefonu sem doputovaly od fotříka skvělý zprávy z Mogileva v jakýmsi v Bělorusku (ať je to, kde chce). Strejda Jake, vybavenej jen minimem schopností uplatnitelnejch na trhu práce, pod hrozbou nezaměstnanosti nakonec kapituloval a souhlasil s návratem. Má ale dvě podmínky: chce kromě svýho honoráře patnáct procent zisku z fotříkova seriálu a Lillian musí přistoupit na to, že si ho veme. Vypadá to, že je moc velkej posera, aby ji požádal vo ruku sám, protože máma jí právě nechala na telefonu vzkaz, aby sem co nejdřív brnkla. Máma taky musela vyřídit kritickej telefonát s Veevou. Dát patnáct procent Jakeovi by znamenalo voškubat ostatní investory. Bez Jakea ale pude celej ten jejich seroš stejně do kytek, takže má strejda dost slušnou vyjednávací pozici.

22.12— Veeva mluvila s Tylerem a Ochechulí. Sou ochotný voželet deset procent, pokud Jake podepíše dvouletej kontrakt. O Lillian zatím žádný zprávy.

ČTVRTEK, 19. SRPNA

Dneska při snídani volala mámě Lillian. Taky má dvě podmínky: Jake se musí omluvit, že se choval jako kretén. A chce stálou roli ve fotříkově sitkomu. Máma jí řekla, že zjistí, co se dá dělat. Když zavěsila, zvětřil sem svou šanci, a vystartoval po ní.

„Tak na tohle by se našlo snadný řešení,“ prohlásil sem. „Lillian by mohla hrát tátovu manželku namísto Dary. Stejně by byla daleko lepší.“

Dobře sem věděl, že máma považuje Daru za až moc přitažlivou, aby se denně stýkala s jejím přespříliš vnímavým manžílkem — i když měli jenom předstírat, že k sobě patří.

„Ale, Scotty, ten pilot už je natočený.“

„To není zas tak velkej problém. HBO bude nejspíš stejně chtít nějaký změny. Ale neříkej tátovi, že to byl můj nápad.“

„Máš pravdu. Lillian by byla pro tu roli dokonalá. A taky by pomohla udržet Jakeův zájem o ten seriál.“

„A navíc by to usmířilo Azuru Prestonovou. Dara jí přebrala kluka a Azura teďko vyhrožuje, že z toho seriálu odejde.“

„To by byla katastrofa. Vím, jak se všichni spoléhají, že jim Trentova epizodní účast zajistí vyšší sledovanost. No jen si to představ, tak Dara toho chlapce svedla. To je příšerné!“

Pokud máma považuje Franka za „chlapce“, tak si zkuste domyslet, jak asi vidí mě. Hotovej div, že si mě po každým jídle nehodí přes rameno, abych si odříhnul.

„Kolik hodin myslíš, že je teď v Bělorusku, Scotty?“

„Dyť je to fuk, brnkni tátovi hned. Nebude mu to vadit. Jenom z toho vynechej mý méno. Moje nápady se mu nikdy nepozdávaj.“

„Jsem si jistá, že v tomhle se pleteš, miláčku. Tvůj táta velice oceňuje tvoji práci na tom seriálu.“

No jasně. Akorát se mi o tom pozapomněl zmínit.

15.26 — V hokně. Takže všecko je dohodnutý. Jake dostane dvanáct procent a uvázal se na dva roky. Daru vyrazili. Lillian přijali. Jake se svý milující snoubence omluvil prostřednictvím mezistátního hovoru. HBO informovali, že dohoda platí. Zee dostala avízo o aktuálním vývoji událostí. Celá šťastná roztrhala rezignační dopis. Fotřík a Jake sedaj na letadlo, jakmile budou mít za sebou poslední představení na rozloučenou s po zábavě lačnícíma Mogilevanama.

Velká škoda, že Dara dostala padáka. Bylo to nutný, ovšem mýmu libidu bude její stálá přítomnost scházet. Lillian je trochu mladá, aby měla šestnáctiletou dceru, ale televizní sitkomy maj s realitou jen zřídkakdy víc jak chabý spojení. Bylo to od Lillian hezký, že odpustila Jakeovi jeho zločiny. Musí bejt do toho vypatlance děsně zabouchnutá.

16.46 — Veeva se konečně rozhodla. Dneska večer odjíždí do Clevelandu. Jenom ona, dvaadevadesát sportovců všeho druhu a Uma. Na palubě letadla jim pustěj v utajovaný předpremiéře film Zpívající banda. To bude teda ohromně zábavnej let.

21.12 — Když mě máma přijela po práci vyzvednout, čekalo mě příjemný překvápko: Casey seděla v autě s ní. Oficiálně ji předali po dobu Uminy nepřítomnosti do naší péče. Na véču sme šli do Ricky Hicky’s. Všichni sme si objednali exotický tropický drinky bez rumu (máma coby řidič šla jako obvykle příkladem). Casey vytáhla mobil a ukázala nám čerstvě obdržený video, na kterým drahoušek Indy demonstroval tu svoji basovou tubu. On i jeho svalnatý kámoši byli vysvlečený do půl těla a očividně vožralý. Hihňali se a přidržovali třepotající se dolarový bankovky v proudech vzduchu, který zvedaly dunící basy z obřích repráků.

Máma se snažila nedat to najevo, ale poznal sem, že je trochu v šoku.

„Doufám, že ti chlapci mají špunty v uších,“ poznamenala. „Mohlo by jim to poškodit sluch.“

„To nejspíš ne,“ řek sem. „Špunty v uších sou eště míň macho než cyklistický helmy.“

Zeptal sem se Casey, jestli poznává některý z těch ženskejch hlasů, který zpovzdálí pokřikovaly, aby to kluci vosolili.

„To bude Priscilla Jean a její kamarádka Brandi. P. J. se snaží zatnout své drápy do drahouška Indyho už od základní školy. On tvrdí, že se o ni v nejmenším nezajímá.“

„To se v tobě snaží vzbudit žárlivost?“ zeptal sem se.

„Nevím. Pochybuju. Drahoušek Indy není až tak prohnaný. P. J. a Brandi je nejspíš zásobují pivem. Brandi má vážně odfláknutý falešný průkaz, takže musí nosit halenky s obrovitým výstřihem, aby odpoutala pozornost prodavačů.“

„Má ten drahoušek Indy i nějaké opravdové jméno?“ vyzvídala máma.

„Jistěže má, paní Twispová. Jenom je stejně příšerné jako to moje. To je jeden z důvodů, proč se my dva tolik milujeme. Dali mu jméno Clayton Samuel po jeho zesnulém dědečkovi. Rodiče mu říkají Clay, ale jemu to prý připadá, jako by na něj volali blej.“

„A jak přišel k té přezdívce Indy?“ zeptala se máma, fascinovaná toudle letmou možností nahlídnout do jižanskýho života.

„No, když byl drahoušek Indy ještě malý, proslul tím, že si pořád strkal ruku do plínek. Při jednom pikniku se jeho strýc zeptal, po čem to tam ten chlapec pátrá, jestli hledá poklady jako Indiana Jones. A to jméno už mu zkrátka zůstalo.“

„A co to tam teda hledal?“ zeptal sem se.

Casey zrudla. „No, on vlastně nehledal nic. Jenom si prostě rád sahal na svého frantíka.“

„Na co?“ dotíral sem.

„Vždyť víš. Na svoje nádobíčko. Na vercajk.“

„Ale Scotty přece dělal to samé, když byl miminko,“ ozvala se máma. „Pořád měl ruku v plínkách.“

„A pročpak to, Aligátore?“ zeptala se Casey.

„Tomu byste vy ženský nerozuměly,“ odpověděl sem. „To byste musely taky jednoho mít, abyste pochopily tu fascinaci.“

23.08 — Máma a Casey odkráčely na svoji čistě dámskou pyžamovou párty v Umině domě. Doufám, že máma využije týdle příležitosti, aby pročmuchala Uminy věci. Osobně sem vždycky miloval slídění v domácnostech cizejch lidí, když zrovna nebyli přítomný.

Právě sem zavolal Zee, abych ji informoval o svým momentálním postavení nestřeženýho svobodnýho mládence a pozval ji k sobě.

„Zní to lákavě, Scotty, ale co mám říct svý mámě?“

„Řekni jí, že strávíš noc doma u některý kámošky.“

„A co jestli se tvoje máma rozhodne tě přijít zkontrolovat? Ještě by mě mohla nechat zabásnout.“

„Nic takovýho se nestane, Zee. Moje máma spí jak dřevo.“

„Promiň, Scotty. V tuhle chvíli nepotřebuju ve svém životě žádný další stresový faktor.“

„Ozval se ti táta?“

„Hm, jo. On a Apurva prý prožili velice dojemné setkání s Toddem. Táta se kvůli mému bratrovi úplně sesypal. Je celý bez sebe strachy, že Todd vylítne do vzduchu. Chce, abych se seznámila s Apurvou, až se vrátí zpátky.“

„A pudeš do toho?“

„Nejspíš jo. Jak to tak vypadá, bude z ní moje macecha.“

„A co dělá tvoje máma?“

„Ta je na prášky. Já jsem na prášky. Táta je na prášky. Celá moje rodina je zralá na psychiatra.“

„Kdybys potřebovala utěšit a povzbudit, tak sem ti k dispozici, Zee.“

„Mně je moc dobře jasný, v jakém směru jsi mi k dispozici. Budu na tebe pamatovat, kdybych něco takového potřebovala.“

„To určitě pamatuj, lásko. A postranní vchod nechám vodemčenej. Můj pokoj je na chodbě, co vede z obýváku. Druhý dveře napravo. A nemusíš se nijak parádit. Prostě přijď, jak jsi.“

„Bože, ty jsi ale neodbytný, Scotte. Připomínáš mi pudla, co jsme kdysi měli. Stačilo se na něj podívat a hned ti oprcal nohu.“

„Mockrát díky, Zee,“ řek sem dotčeně. „Vážně si cením, že mě přirovnáváš k nějakýmu nadrženýmu čoklovi.“

„Promiň, Scotty. Máš pravdu. V poslední době nejsem pro nikoho zrovna použitelná společnice. Brzo si zase popovídáme. Měj se.“

Do prdele, ona mi zavěsila. Stejně nechávám postranní vchod odemčenej. Vždycky je tady šance, že změní názor.

PÁTEK, 20. SRPNA

Zas jedna noc v celibátu. No jo, sem na to zvyklej. Vzhledem k tomu, že fotřík teprv plachtí dom a Veeva je pořád v Clevelandu, sem neviděl jedinej důvod, proč trávit osm hodin na samotce v hokně. Takže sem si udělal den volna. Máma proti tomu taky nijak zvlášť neprotestovala. Mám takovej pocit, že dělat svýmu fakanovi šoféra jí už začíná lízt krkem.

Dostal sem e-mail od Tylera z Clevelandu. Poděkoval mi za mý návrhy na „cross-marketing“ a řek, že StopPoty teď testuje i Ryder a spolu s ním spousta hráčů z týmu Rudejch obrů. Potřeboval bych zjistit, kolik vlastně dělá můj podíl z prodeje jednotlivýho kusu. Určitě už to do kupy dává pěknou sumičku.

14.18 — Právě sem se vrátil z nákupu školních hadrů ve společnosti mámy a Casey. Je to zázrak, že sem vůbec něco dotáh, protože vkus těch dvou se diametrálně vodlišuje. Máma chce, abych chodil oblíkanej jak nějakej Zářnej vzor současný mládeže, zatímco Casey upřednostňuje vzhled Mužnýho burana z pekel. Pochopitelně ani jednu z nich nijak zvlášť nezajímalo, co si vlastně myslí sama Oběť.

23.51 — Památnej den. Casey a já sme plavali v Tylerově bazénu, když nám máma přišla oznámit, že vodjíždí na letiště vyzvednout fotříka a strejdu Jakea. Pochopitelně chtěla, aby aspoň jeden z nás jel s ní. Já vodmít s poukazem na to, že fotřík se ze svejch cest vždycky vrací utahanej a načuřenej. Casey prohlásila, že během pár minut očekává hovor od drahouška Indyho a hodlá strávit „hodiny na telefónu“. Máma se chvíli nervózně kousala do rtu a podezíravě si nás měřila, ale nakonec se obrátila a zmizla. Casey a já sme se po sobě podívali.

„Jejda, Aligátore, tak to vypadá, že jsme tady zůstali sami.“

„Na letiště vedou dvě cesty, Casey. Máma by mohla jet po I-405, jedný z nejzasekanějších dálnic na planetě, nebo to může vzít přímo po Lincolnově bulváru, ulici, kde svítí červená u každýho bloku. A navrch je pátek odpoledne, takže hustota dopravy se pohybuje na naprostým maximu. A to ještě bude muset počkat, až ty dva projdou celnicí.“

„Takže na jak dlouho to vidíš, Aligátore?“

„Přinejmenším devadesát minut zaručenýho soukromí.“

„Hrome, tak na co potom čekáme?“

Popadli sme svý ručníky a přesunuli se do mýho pokoje. Drsnej šok pro nervovej systém, když Casey vyklouzla z bikin. Žádny fotky, videa ani roky divokýho fantazírování nedokážou člověka připravit na velkolepou podívanou na ženskou nahotu, když ji máte skutečně před očima a — ještě líp — na dosah ruky. Stáhla mi mokrý plavky přes tu enormní překážku vepředu a pak sme — rty přitisknutý na sebe — přepadli na moji obrovitou postel. Tělo na tělo, kůže na kůži, celá nová dimenze mezilidskýho kontaktu. Zabořil sem jí obličej mezi prsa a vychutnával požitek z jejích dívčích křivek, tepla, chutí a vůní.

Po úporným boji se mi konečně podařilo roztrhnout obal a natáhnout kondom. Vmanévrovali sme se do vhodný pozice a Caseyina teplá ruka mě navedla na to správný místo. Očekával sem, že si to vyžádá trochu námahy, ale ke svýmu úžasu sem bez problému vklouzl přímo dovnitř. V tom okamžiku se celej vesmír rozkoší scvrkl do jediný části mýho těla a odpálil kataklysmatickou křeč. Během okamžiku bylo po všem a já ho nešťastně vytáh zase ven.

„Jejda, Aligátore, a to bylo všecko? Příště mi připomeň, abych u toho nemrkala.“

„Promiň, Casey. Vydrž naladěná na druhý kolo.“

Udělal sem jí to pusou, zatímco sme čekali, až se znovu rozezní hudba. Moc se jí to líbilo. Podle všeho si nejvíc užívala to, co se dělo v horní části dírky. Příhodný uspořádání, protože tam člověk nejsnáz došáhne jazykem. Mezitím už mi znova ztvrdl, takže sem si natáh šprcku a zkusili sme to podruhý.

Když nad tím začnete přemejšlet, působí celá ta záležitost se zaváděním části vlastní anatomie do anatomie druhý osoby dost divně. A navíc je pozice potřebná pro takovejhle úkon dost komická. Jakmile ale dovopravdicky proniknete dovnitř a děláte to, veškerý myšlenky se vám rozplynou a zůstane jenom ta spojená entita vobsažená ve stupňující se rozkoši vašich pohybů. Naše těla do sebe dokonale zapadla, a zatímco mě Casey líbala na rty a hladila boky, já se rytmicky propracovával na samotnej vrchol extáze. Její slastný výkřiky ve mně spustily druhou velkou záplavovou vlnu.

„Hrome, Aligátore,“ řekla, když sem pak na ní nehnutě ležel, neschopnej pohybu. „Tohle bylo něco docela jiného.“

„V hlavě mám totálně prázdno,“ supěl sem. „Totálně, totálně prázdno.“

„No, možná bys odtamtud měl vytáhnout tu gumu, než ti sklouzne.“

Vytáh sem z ní svýho ptáka a zavázal šprcku na uzel. Objali sme se a přitulili k sobě ve středu tý obrovitý postele.

„Bolelo to?“ vyzvídal sem.

„Vůbec ne, Aligátore. Za to můžeš poděkovat těm dlouhým letům jízdy na koni a gymnastiky. S jinými děvčaty bys možná pořád ještě přešlapoval u vrátek.“

„Máš úžasný prsa, Casey. Sou naprosto zbožňováníhodný.“

„Díky, Aligátore. Doufám, že už mi neporostou. V téhle oblasti jsem poněkud nevyvážená.“

„Jseš dokonalá, Casey. Naprosto dokonalá.“

Casey se podívala na hodiny vedle postele.

„Pořád máme přinejmenším pětačtyřicet minut, Aligátore. Nepředpokládám, že by ses dokázal vytáhnout ještě jednou?!“

S jistým povzbuzením ze strany Caseyiny přesvědčující ruky se mi to podařilo a skočili sme na to ještě jednou. Tentokrát sme to vzali pěkně pomalu a jenom sme to protahovali, pořád dál a dál a dál. Měl sem pocit, jako bych žil patnáct let v temným osamění, zato teď sem byl uveden na místo teplý a rozkošný a plný nekonečný spousty dotyků.

Když se ukázala máma s fotříkem a strejdou Jakem, ťukal sem do svýho komplu. Ti dva vypadali jak východoevropský zombie. Když sem je v rychlosti objal na přivítanou, byli pěkně cejtit zatuchlým potem.

„Kde je Casey?“ zeptala se máma.

„Nemám tucha,“ odpověděl sem. „Neviděl sem ji. Nejspíš je v Umině domě a vykecává se po telefonu s drahouškem Indym.“

„Slyšel sem, že je to pěknej kusanec,“ poznamenal strejda Jake.

„Nejspíš jo,“ řek sem. „Vyhostili ji sem, protože je prej udělaná do nějakýho fotbalisty z toho jejich buranova.“

Jake se nezdržel dlouho. Vypůjčil si fáro z Tylerovy stáje a vyrazil za Lillian. Teď už mám jistou představu, jaký radosti ho nejspíš brzo čekají — teda za předpokladu, že vydrží dost dlouho vzhůru. Fotřík odpad okamžitě, takže sme s mámou vyrazili k Umě najít Casey.

Máma objednala po telefonu pizzu a společně sme koukali na Umině televizi s obří obrazovkou na film s Ewanem McGregorem. Casey po mně vždycky tu a tam koukla a bleskla úsměvem. Takže ono to intimní sblížení s další osobou nekončí tím, že vopustíte ložnici. To je bonus, se kterým sem ani nepočítal.

SOBOTA, 21. SRPNA

Probudil sem se s touhou po objímání, hlazení a troše pořádnýho mazlení. Zkrátka, zoufale sem to znova potřeboval. Když už sem jednou nakratičko unikl z ostrova ménem Celibát, rozhodně sem nijak nespěchal odplout tam zpátky. Tentokrát bude zapotřebí trocha plánování, protože sme ze všech stran obklopený bdělejma dospělákama.

U snídaně už fotřík vypadal trochu míň jako zombie. Twispovci, pocházející z obskurního venkovskýho plemene, nejsou stavěný na to, aby překračovali časový zóny. Většina mejch předků se nikdy neodvážila dál než na den chůze od svejch proutěnejch chatrčí voplácanejch hliněnou omítkou.

Máma donutila fotříka, aby nám o tom výletě trochu povykládal. Většinu času ale jenom pěl chválu na Kena Kerna. Krom toho, že si našel způsob, jak procestovat svět a současně si pěkně vydělávat na živobytí, se Kenovi úspěšně dařilo totálně ignorovat jednadvacátý století. Ken se snaží co možno nejvíc vyhýbat čemukoli, co bylo vynalezený nebo vyrobený po roce 1950. Nosí děsně starý voblečení (dokonce i ponožky a spodní prádlo sou v podstatě starožitnosti), nevlastní žádnej počítač ani mobil a cestuje v na zakázku upraveným busu Flexible z roku 1949. Občas mu ovšem nezbude než chytit se za nos a vlízt na palubu moderního tryskáče. Nečte ale žádný noviny, nekouká na telku a vyhejbá se všem slangovejm výrazům moderního původu. Jedný svý zpěvačce ovšem dovolil vlastnit mobil a starat se o jejich webovou a facebookovou stránku.

„Co se mu stalo, že je tak posedlej minulostí?“ zeptal sem se fotříka.

„Ken je přesvědčenej, že se narodil do špatný éry. Spočítal si, že měl přijít na svět někdy v květnu 1907.“

„Právě včas, aby umřel na některou z té spousty dětských chorob, co tehdy řádily,“ poznamenala máma. „Nebo na velkou chřipkovou pandemii z roku 1918.“

„A to ses zapomněla zmínit, že by přišel kvůli absenci kvalitních zubních nití na trhu o všecky zuby,“ poznamenal sem a vysloužil si tím souhlasný přikývnutí od našeho místního ústního chirurga.

„Je ženatý?“ zeptala se máma.

„Před lety byl,“ řek fotřík. „Měl ženu a dvě děcka a pracoval jako leasingový agent na Long Beach. O pětatřicátých narozeninách se rozhodl s tím vším švihnout a vyrazit do světa se svojí hudbou.“

„To se jako vykašlal na manželku a děti?“ podivila se máma. „To nebylo zrovna ohleduplné.“

„No, zkrátka šel za svým snem,“ bránil ho fotřík.

„To jste celí vy muži s těmi svými sny,“ povzdechla si máma. „Scotty, doufám, že ty se ke své rodině vždycky budeš chovat zodpovědně.“

„To víš že jo, mami.“

Jasně, s veškerou zodpovědností, jaký je takovej donchuán schopnej.

Když sme dojedli snídani, nenápadně sem zabloudil k Uminu domku a chvíli pozoroval Casey, jak osaměle jí svůj toast. S vlasama ještě mokrýma po sprše vypadala úžasně svěže a přitažlivě.

„Aligátore, hodně jsem o tom přemýšlela.“

„A o čem, lásko?“

„Dospěla jsem k závěru, že vypadáš trochu jako Ewan McGregor.“

„Díky. Ty mi zas připomínáš Keiru Knightley.“

„Doopravdy? Hrome, Aligátore, dělali jsme to spolu včera, nebo se mi to jen zdálo?“

„Dělali sme to. Chceš znova?“

„Rozhodně.“

„Dobře. Mám plán.“

16.06 — Po obědě sme s Casey posbírali svý ručníky, opalovací krémy, iPody a další věci a vyrazili na pláž. Akorát, že sme to za Tylerovým pozemkem vobrátili a potajmu vklouzli do kabiny u bazénu. Vlezli sme do převlíkárny, zamčeli dveře a objali se.

„Mám takový pocit, že děláme něco špatně, Aligátore,“ zašeptala Casey.

„To jako myslíš v morálním vohledu?“ zeptal sem se, zatímco sem jí rozepínal halenku.

„Ne. Nemělo by to být tak příjemné. Vždycky jsem slýchala, že napoprvé si holka musí projít děsným utrpením. Ale včera to bylo božské.“

„To rád slyším. Bože, máš neskutečný prsa. Úplně se mi chce zapadnout mezi ně a už nikdy se odtama nevynořit.“

Vměstnali sme se na úzkou postel a brzo už sem vklouzával do její sametový teploučký dutinky. Bylo to neuvěřitelně úžasný, jak sme se vzájemným hlazením propracovávali do extatický stratosféry. Během následující blažený hodiny, zatímco se pode mnou Casey svíjela a sténala, sem vypudil svoji esenci do třech dalších kondomů. Bylo to, jako bysme se toužili propojit na tý nejvyšší myslitelný úrovni, jaká je jenom u dvou lidskejch bytostí možná — jako dvě hromádky karet, když je míchaj dohromady.

„Hrome, Aligátore,“ řekla, když sme tam pak ukojený leželi a odpočívali propletený jeden do druhýho, „tohle je úplně jako droga.“

„Moh bych to s tebou dělat věčně, Casey. Jenom tak tu ležet a nonstop souložit, zatímco by nás krmili trubičkou.“

„To zní docela zábavně, Aligátore. Mám ale jisté obavy, že po nějaké době bys mě trochu rozedřel.“

„Žádnej problém, miláčku. Mohli by ti zavýst lubrikační kapačku. Svátek nesvátek, mohli bysme v tom pokračovat donekonečna.“

„Myslíš, že bys ho udržel ve vzpřímené poloze tak dlouho?“

„Udržet ho nahoře, to nic není, Casey. Problém je udržet ho dole.“

Otočila hlavu a přejela pohledem moji naprosto ochablou chloubu.

„Tak zrovna v tuto chvíli to tam dole vypadá dost bídně, Aligátore. Mimochodem, dík, že sis vyholil rozkrok.“

„A já dík, že sis vyholila svůj, Casey. Přispívá to k navození vstřícný atmosféry.“

To byla pravda. Můj mozek už naplnil miliony registraček vizuálníma a dotykovejma dojmama z Caseyina nahýho těla. Obě slova „nahej“ a „nahota“ se mi teď už navždycky budou spojovat s představou jejích naprosto božskejch ňader a hlaďounký buchty.

22.48 — Právě vod nás odešli strejda Jake s Lillian. Máma je pozvala na večeři na oslavu zasnoubení. Lillian měla na prstě čerstvě zakoupenej diamant nikoli zanedbatelný velikosti. Vyvolal spoustu obdivnejch výkřiků ze strany ženskejch (máma, Casey), když jim ho nabídla k obhlídce. Baby maj podle všeho vrozenej pud uctívat velký třpytivý objekty. Žádnej div, že Veeva je tak fascinovaná věčně se blyštícím Carlylem Bogym.

Casey a já sme jako obvykle předstírali, že je nám existence toho druhýho totálně ukradená, na strejdu Jakea sme si ale nepřišli. Přes celou večeři po mně vrhal spiklenecký pohledy a potutelně pomrkával. Servírovalo se víno, ale on vypil jenom jednu sklenku. Takže buďto má svý vožírací dny už za sebou, nebo ho Lillian drží na krátkým vodítku. Už sou z nich zas vrkající hrdličky těžký váhy, překypující veřejnejma projevama vzájemný lásky. Doufám, že jim to vydrží a Jake se naplno zapojí do manželskejch povinností. Je nejspíš dobře, že je Uma tenhle víkend vodsunutá do Clevelandu.

Po večeři sme spolu měli krátkej privátní pokec na terase.

„Tak jaká je?“ zeptal se Jake.

„Kdo?“

„Ta tvoje naprosto okouzlující slečna Spurlettiová. Předpokládám, že ti udělala pořádnou díru do zásoby kondomů.“

„Čistě mezi náma, strejdo, bych klidně našel upotřebení ještě pro pár dalších.“

„Až se příště uvidíme, nějaký ti pošoupnu. Takže už jsi zaháčkovanej?“

„Mám ji hodně rád, ale myslím, že zatím je to akorát úžasnej sex. Na konci měsíce odjíždí.“

„Ona je jak velká porce italský zmrzliny. Připomíná mi Umu, když byla v jejím věku.“

„Neřekneš to nikomu, že ne, Jakeu?“

„Mý rty jsou neprodyšně uzamčený, chlapče.“

„Díky. Už ses vrátil nafurt?“

„Jak to tak vypadá, je to mým osudem. Slyšels, že mě vyrazili? Ken byl jako táta, kterýho jsem nikdy neměl, a on si mi do prdele klidně dá padáka. A ještě ke všemu ho na to naved můj vlastní brácha.“

„Ten seriál bude mít děsnej úspěch, Jakeu. Budeš bohatej a slavnej. Budeš mít nádhernou manželku a vlastní děti.“

„Tak mi pověz, Scotte, proč mám pořád takový pocit, že jsme jenom loutky ve tvým představení?“

„Někdo musí dohlížet na vaše štěstí, strejdo. A já se snažím, seč mi síly stačej.“

„Ty jseš ale fakticky dáreček, Scotte — i na Twispa.“

NEDĚLE, 22. SRPNA

Dneska zase žádnej brunch, jelikož Tyler je v Clevelandu. Spal sem až do svý přirozený vstávací hodiny, která nastává, jak se ukázalo, čtrnáct minut po jedenáctý. Je to děsný blaho válet se v betli s vědomím, že jediný, co mám dneska na programu, je pohádkovej sex s Casey.

Je možný, že virus ménem Azura Prestonová dal mýmu mozku definitivně vale? Nemluvil sem s ní už pár dní a nemám pocit, že by mi nějak zvlášť chyběla.

15.18 — Katastrofa. Sme profláknutý.

Po obědě sme s Casey znova použili tu fintu s pláží a proklouzli zadem do kabiny u bazénu. Zrovna sme experimentovali s novou pozicí (holka nahoře), která se jevila pozoruhodně uspokojivá, když někdo zabušil na zamčený dveře. Byla to máma!

Houkla na nás, abysme „okamžitě nechali toho, co zrovna děláme, a vylezli ven“.

Rychle sme se nasoukali do šatů a s obavama votevřeli dveře. Žádný ječení se, díky bohu, nekonalo. Máma na nás jenom upřela hrozně vyčítavej pohled a řekla, ať deme každej do svýho pokoje.

O dvacet minut později zaklepal na dveře mý cimry fotřík a zeptal se, jestli může dovnitř. Nejspíš se mu dostalo tý pochybný cti, aby mi promluvil do duše. K mýmu překvapení se tvářil spíš rozpačitě než nasraně. Ze všeho nejdřív se mi omluvil, že mi máma takhle vpadla do soukromí.

Byl to pro mě naprostej šok, protože sem čekal drsný kázání.

Řek, že můj „sexuální život“ je výhradně moje věc, ovšem že jako „zodpovědný rodič“ mě musí požádat, abych slíbil, že budu vždycky používat kondom.

Ujistil sem ho, že přesně tohle sme dělali.

„To rád slyším, Scotty. Musíš ho použít fakt pokaždé, bez výjimky — a když ti dojdou, tak si nechat zajít chuť. Děcka tvého věku jsou až neuvěřitelně plodný. Stačí jediná chyba, aby ses dostal do pořádného průseru.“

„Tohle se stalo tobě, tati?“

„Přesně to se stalo mně. Vždycky jsem používal kondom a pak se jednou Sheeni dozvěděla jistou nepříjemnou zprávu a navrhla, že se na to vykašlem. Já blbec souhlasil. Hrozná chyba. Tvoje sestry miluju, ale to Sheenino těhotenství mi nadlouho zničilo život. Její táta byl děsně mstivý.“

„No, tati, vždyťs ho taky postřelil,“ upozornil sem.

Teď vypadal fotřík ještě rozpačitěji.

„Jasně. Četl jsi Vijayovu knihu. To byla tehdy nehoda. Neuměl jsem se zbraněma zacházet a ten kvér vystřelil náhodou. Ovšem ve chvíli, kdy se on chystal zastřelit mě.“

„Ježíš, tati!“

„Už je to hrozně dávno. Takže ty tu holku miluješ?“

„Já nevím. Nejspíš ne. A ty miluješ Sheeni?“

„Cože?“

„Spíš se Sheeni Saundersovou? Vím, že s ní teď trávíš spoustu času.“

„Samozřejmě že ne, Scotte. Patří mezi moje nejstarší přátele. Prochází si teď obtížným obdobím.“

„Tak proč si mámě neřek, že se s ní vídáš?“

„Protože tvoje máma by mě mohla podezírat z toho samého, co si myslíš ty. Sheeni a já jsme jenom kamarádi. Snažíme se vymyslet, jak bychom mohli pomoct Miren.“

„Co je s Miren?“

„Právě že nic, a v tom je ten problém. Její máma si nemyslí, že by byla u cirkusu nějak zvlášť šťastná. Mluvívá s ní víc než já.“

Rozhod sem se napálit to do něj z obou hlavní.

„Kéž bych ti tak moh věřit, tati. Jenže tys mi lhal i v tý věci s holčičí šatnou.“

„A proč si myslíš, že jsem ti lhal?“

„Vím to. Zjistil sem z jinýho zdroje, žes chodil na střední do tělocviku s holkama. Dělals to, abys moh holky šmírovat.“

„Velkej omyl! Pravda je, Scotty, že jsem jeden čas navštěvoval školu převlečený za holku. Neměl jsem na výběr, šli po mně fízli. Zoufale sem se snažil z těláku vyvlíknout, ale ta učitelka byla naprosto neústupná. Slečna Arbulashová se jmenovala. Ta baba byla hotová nacistka. Vymyslel jsem si zdravotní potíže, aby mě omluvila, ale ona trvala na tom, že jí musím dělat asistentku. Věř mi, proniknout do těch šaten bylo to poslední, o co jsem stál.“

„A jaký to teda bylo?“ zeptal sem se.

„Co jako?“

„Dělat dozor v holčičích šatnách?“

Fotřík se pokusil potlačit úsměv. „Bylo to, no, celkově dost stimulující. Ale než že mámě práskneš, že jsem ti to řekl.“

„Jasně, tati. Tvý tajemství je u mě v bezpečí.“

„S tvojí mámou si promluvím, Scotte. Dívá se na tyhle věci jinak než já.“

„Má mě ještě pořád za malý děcko, tati. Nedovol jí, aby dostala Casey do průseru nebo ji poslala pryč.“

„Uvidím, co půjde dělat. Předpokládám, že Casey je tvoje první?“

„Jo.“

„Tak dobře. Ještě jednou se omlouvám, že jsme se vám do toho namontovali. Co já vím, možná se mi podaří mámu přesvědčit, aby si dala pohov.“

„Dík, tati. Časy se změnily, co byla máma děcko. Moh bys ji na to upozornit.“

„Pokusím se.“

A potom mě objal.

Dost překvápko, že po patnácti rokách se z mýho poťapanýho fotříka vyklubal docela solidní borec. Nejsem si jistej, jestli mu tak úplně žeru to popírání vztahu s Sheeni Saundersovou, ale aspoň je, jak to tak vypadá, pro změnu na mý straně. Dokonce říkal, že mi koupí kondomy, kdykoli je budu potřebovat.

Otázkou zůstává: jak to máma vyčmuchala? Podle všeho si tu někdo zabonzoval. Marcus to nebyl, protože ten je v Clevelandu. Jeho samoánskýmu asistentovi Feletimu je totálně u prdele, co dělám. Takže veškerý důkazy ukazujou na úklidovej personál. Myslel sem, že s nima vycházím dobře, ale proslejchá se, že některý z nich nesnášej Umu. Někdo z nich to možná na Casey naprášil, aby si tím vyrovnal účty se sestřenkou.

Proč si, kurva, nehleděj svejch vlastních věcí?!

20.12 — Nevystrčil sem nos ze svýho pokoje, dokud mě fotřík nezavolal na večeři. Vzal mě a Casey do steakhousu v Západním L. A. Máma s náma nešla. Fotřík povídal, že vyrazila za Lillian, aby tam „něco vyřídila“. Doufám, že při tý příležitosti si to přebere v hlavě a hodí tam zpátečku.

Casey a já sme byli cestou do tý knajpy trochu zaražený, ale nakonec sme se uvolnili. Fotřík si zvopákl zhuštěnou verzi toho projevu, co držel ke mně. Pak ještě dodal, že máma není naštvaná ani to neplánuje vyklopit Umě. Takže to nevypadá zas až tak černě.

Vyfásli sme box vepředu u okna a my dva s Casey sme seděli vedle sebe. Pod stolem sem ji držel za ruku. Fakticky mi začíná obrovsky přirůstat k srdci. Začalo to jako sexuální přitažlivost, ale mám takovej pocit, že sem se v jejím případě chytil háčkem. Všecko to tak vypadá, že můj monogamní gen mě ještě definitivně k Zee nepřipoutal.

PONDĚLÍ, 23. SRPNA

V hokně. I když tam jel fotřík taky, máma trvala na tom, že mě do práce vodveze osobně. Cestou sem dostal Kázání. Ve zkratce to vypadá tak, že mají s fotříkem Velkej spor ohledně správný rodičovský reakce na „včerejší incident“. Nemá velkou radost z všeobecnýho twispovskýho (fotřík, strejda Jake) mínění, že to, co její nezletilej, teprv patnáctiletej syn provádí s opačným pohlavím, je jeho vlastní věc, pokud pokaždý použije kondom. Ne! Je přesvědčená, že spadá do její kompetence coby matky nařídit svýmu nezletilýmu synáčkovi, aby se zdržel veškerý sexuální aktivity, dokud mu nebude osumnáct.

Krom kupy dalších věcí mimo jiný řekla: „Samotný fakt, že tvůj táta se stal otcem v patnácti, ještě neznamená, že ty bys měl taky.“

Moje reakce: „Já nechci bejt otec. Používali sme ochranu.“

„Kondom není stoprocentně účinný. I tak by Casey mohla otěhotnět.“

„Dávali jsme si moc dobrej pozor, mami.“

„Po světě běhá spousta svobodných matek, které si dávaly moc dobrý pozor.“

„Tak tomu nevěřím. Ty prostě nechceš, abych měl sex. Jo, měl sem ho a bylo to skvělý. Je to moje tělo, a co s ním dělám, je moje věc.“

„Není to jenom tvoje věc, dokud žiješ pod naší střechou a my neseme odpovědnost za tvoje jednání.“

„A co by se na tom jako změnilo, kdybych čekal až do osumnácti? Stejně bych používal kondom kvůli ochraně.“

„To už budeš dospělejší. Budeš se umět líp rozhodovat.“

„Já myslím, že Casey je dobrý rozhodnutí. Je to naprosto skvělá holka.“

„Casey je, hm, velice nezralá. Ať dělám, co dělám, pořád se nemůžu zbavit pocitu, žes ji zneužil.“

„Ježíš, mami! Tys to celý vážně pochopila úplně blbě. Casey to chtěla stejně jako já!“

Bla, bla, bla, bla, celou cestu až do Studio City v neuvěřitelně pomalým pondělním ranním provozu. Mámina pohrůžka na závěr: jestli se pokusím ještě někdy sejít s Casey, nabonzuje nás Umě. Vydíranej vlastní matkou! A to sem si myslel, že ona je z mejch rodičů ta, která stojí na mý straně.

14.05 — V práci máme dneska rušno. Fotřík a Jake přepisujou pilotní díl, aby ho přizpůsobili požadavkům HBO. Veeva usilovně shání pomocný scenáristy. Nate dělá pohovory s novejma písařkama. A já zvedám telefony a vyřizuju pochůzky.

Veeva se doslechla vo mým sexuálním debaklu (nejspíš od Jakea) a vzala mě do kantýny na oběd, aby ze mě vymlátila veškerý pikantní detaily.

„Sakra, coitus interruptus, Scotte. To dokáže chlapa poznamenat na zbytek života. Všichni muži z rodu Twispů začínají s aktivním sexuálním životem v raném věku. To tvoje máma nedostala oběžník?“

„Jak to tak vypadá, tak ne. Je přesvědčená, že sem nějakej sexuální predátor.“

„To už spíš ta malá běhna svedla tebe.“

„Casey je hrozně fajn. Skvěle spolu vycházíme. Co mám podle tebe dělat s mámou?“

„Tak na to už je trochu pozdě, aby ses do toho pouštěl teď, Scotte. Já začala makat na Ochechuli, když mi bylo pět. V době, kdy jsem se vyspala s prvním klukem, už nade mnou dávno přestala zoufale lomit rukama.“

„Nemohla by sis s mojí mámou promluvit?“ žebronil sem.

„To by k ničemu nebylo, Scotte. Něco mi říká, že podle tvojí mámy mám na tebe špatný vliv už teď. Chová se jako matka — přesně tohle ony totiž dělají. Zkrátka se budeš muset uchýlit do ilegality a vyžrat si to, pokud ti na to přijde.“

„No jo, nejspíš máš pravdu. Tak jak bylo v Clevelandu?“

„Horko a vlhko. A nejenom v mým hotelovým pokoji. Bože, za minulý týden jsem se vyspala se třema různýma chlapama. Připadám si jak Kurvička Suzy.“

„Takže se ti Ryder líbí?“

„Proč by se mi neměl líbit? Až na to, že nosí v podpaží ty děsně pitomý elektronický blbosti.“

„StopPoty nejsou žádná blbost. Je to deodorant budoucnosti.“

Poskytl sem jí zhuštěnou verzi historie StopPotů. Stavěla se k nim dost skepticky a přezíravě.

„Já si tedy myslím, že je to dost ubohé, Scotte, snažit se vydělávat prachy na lidském podpaží. Pokud jde o Rydera, jsem z něho úplně hotová, ale není jenom náhražka za Tylera? To si jako mám vzít Tyleříčka, zatímco Uma dostane originál?“

„Požádal tě o ruku?“

„Ne, zato utrousil pár významných narážek. Určitě myslí na manželství.“

„Musíš trochu zúžit pole adeptů, Veevo.“

„Já vím, když já je ale mám ráda všecky! Co jestli si nevyberu toho správného?“

„V posteli jsou dobrý všichni?“

„Mimořádně, Scotte. Mají haldy praxe a přesně vědí, co dělat. Kdybych měla ještě jeden orgasmus, tak už by mě z toho nejspíš kleplo.“

„Jak vycházíte s Umou?“

„No, už jsem to s tou zlodějkou chlapů trochu srovnala. V sobotu jsme šli všichni čtyři na večeři. Vyrazili jsme si do takového italského podniku na plácku poblíž řeky. Týden předtím tam nějaký mafián schytal dvě kulky do týla, takže bylo jasný, že se tam dobře vaří.“

„To to do něho napálili přímo v restauraci!?“

„Jo, ale už to tam mezitím uklidili. Moje telecí bylo fantastické. Protože italský jídlo by sis měl vždycky dávat tam, kam chodí jíst mafiáni.“

„Budu si to pamatovat. Takže kdo vyhrál ten zápas?“

„Natrhli nám prdel, a prý je to všechno moje vina! Kouč prohlásil, že po tom mém filmu prý jeho tým úplně zinfantilněl. Do budoucna zakázal dětské filmy při všech jejich letech. Tyler z toho byl hrozně otrávený, chudáček. Má na krku partičku srábků a navrch ještě zbouchnutou přítelkyni.“

„Miluje Umu celým svým srdcem a duší.“

„Ty jsi takový romantik, Scotte. Jako všichni Twispové. To je jedna z vašich nejroztomilejších vlastností.“

„Když už je řeč vo romantice, táta tvrdil, že tvoji tetu nevobšťastňuje.“

„Tak co teda dělají? Hrají kanastu?“

„Prý debatujou o mý sestře Miren. Že snad marní svůj život či co.“

„Tahle moje sestřenka je taková krasavice. Bože, měli bychom ji sem pozvat a najít jí práci.“

„Jo, taky mě to napadlo. Už sem to tátovi navrh.“

„A co říkal?“

„Že domluví se Sheeni, aby jí dneska zavolala.“

„Dobře. Možná mi zlatíčko Miren pomůže rozhodnout se pro toho správného chlapa.“

„Je děsně chytrá.“

„Jasná věc, Scotte. Konec konců, je způlky Saundersová.“

16.28 — Strejda Jake mi s mámou taky moc nepomohl. Povídal, že taková mateřská oddanost synovu blahu je u Twispů něco v podstatě neslýchanýho. V jeho případě nedělala babička (jistá Wescottová, bez příbuzenskýho vztahu) žádnej problém, když si to zhruba v mým věku rozdal s Umou.

„Životních radostí se člověku dostává v tak malý míře,“ prohlásil, „že by si je neměl odpírat. Tvoje máma se potřebuje trochu zklidnit. Přesně tohle by jí měl říct Nick, jenomže ten je na to nejspíš moc velkej posera.“

„Nemoh bys jí to říct ty?“

„Já jí svý stanovisko dokonale vyjasnil včera, Scotte. Teď mě považuje za úchylnýho dětskýho pasáka.“

„Tohle ti řekla?“

„Dost silně naznačila.“

„A co na to Lillian?“

„Zaujala neutrální postoj. Nejradši bych si od ní ten blbej prsten vyžádal zpátky.“

„Nejspíš si nechce mámu znepřátelit.“

„Lillian vyrůstala v L. A. Moc dobře vím, že to dělala dřív, než se jí přehouplo osmnáct.“

„Jako kdy?“

„Tak to teda promiň, Scotte. Vzala by mě něčím po hlavě, kdybych ti to řekl.“

Strejda Jake mi podstrčil do zásoby další tucet šprcek. Kdyby se mi tak jenom naskytla příležitost je použít!

22.28 — S mámou sem nepromluvil ani slovo, co sem se vrátil z hokny. Jestli mi hodlá stát v cestě, pokud jde vo Casey, tak já zas můžu na oplátku hrát pasivně agresivního. Veeva má pravdu. Byl sem na ni celý ty roky až moc hodnej.

Po večeři zaskočila Casey a šli sme si zaplavat do našeho bazénu. Bohužel žádnej intimní kontakt, protože sme čuli, že nás někdo šmíruje. Opřeli sme se rukama o okraj bazénu zády obrácený k domu, abysme měli trochu soukromí na povídání.

„Bože, Aligátore, tys mi celý den tak chyběl.“

„Jo, ty mně taky. Podnikaly ste něco s Umou?“

„Zašly jsme k ní do kanceláře a pomáhala jsem jí třídit papíry. Zbavuje se všech svých pacientů.“

„Fakticky? A jak bude vydělávat háky?“

„Mám takový pocit, že těch jí manžel nechal hromadu. A navíc se přece chystá provdat za Tylera.“

„Už určili datum?“

„Řekla bych, že to bude velice brzy. Nemyslím, že by chtěla, aby to bylo na svatebních fotkách vidět.“

„Vidět co?“

„Že je v očekávání, hlupáčku.“

„Aha. Už ví, co to bude?“

„Kluk. Není to roztomilé?“

„Nejspíš. Obvykle to bejvá jedno nebo druhý.“

„Bude to tvůj synovec z druhého kolena a můj taky. Prakticky to z nás dělá příbuzné. Tvoje máma mě teď nenávidí, Aligátore?“

„Je to zlý, lásko. Nemluvím s ní.“

„Drahoušek Indy mi dneska volal, ale mluvila jsem s ním jenom asi pět minut. Nedokážu myslet na nic jiného než na tebe.“

„Podezírá tě, že něco není v pořádku?“

„Ne, řekla jsem mu jenom, že mám něco domluveného s Umou. Musíš jít zítra do práce, Aligátore?“

„Pokusím se z toho vyvlíct.“

„Fajn. Miluju tě, Aligátore.“

„A já miluju tebe.“

Zoufalý časy volají po zoufalejch činech. Víc k tomu nemám co říct.

ÚTERÝ, 24. SRPNA

Casey už za tejden odjíždí do Louisiany, škola začíná za dva tejdny (nová škola plná nepřátelskejch cizejch fracků). Děs! Můj život se hroutí pod drtivou tíhou děsu!

Stinná stránka toho, když nemluvíte s některým z rodičů, spočívá v tom, že sou z toho nešťastný voba, a navrch i vy sám. Náš rodinnej život je kvůli tomu teď úplně v hajzlu. Zaslech sem fotříka, jak říká mámě, že „nutit syna, aby si vybral mezi svojí holkou a jí, je zápas, ve kterém může jedině prohrát“.

Odvětila, že nic takovýho nedělá.

Nezbývá mi, než se modlit, aby se tahle záležitost rozřešila před příští čtvrtletní prohlídkou chrupu. V žádným případě nechci, aby se mi rejpala v dásních vostrejma nástrojema v tom svým momentálním stavu.

Dobrý zprávy. Fotřík mě dneska omluvil z hokny. Vyjádřil přání, abych volnýho času doma využil k tomu, že „to dám do pořádku s mámou“.

A jak to mám asi tak udělat, pokud vode mě čeká, že budu příští tři roky žít jak ňákej zasranej eunuch?

17.18 — V 11.19 dneska dopoledne sem prolomil svý mlčení, abych mámu informoval, že jdeme s Casey na pláž. Dodal sem, že může jít klidně s náma, pokud nás hodlá špiclovat. Zeptala se mě, kdy se vrátím. Řek sem, že „před večeří“. Pak už sme si nevyměnili ani slovo.

Sešel sem se s Casey a společně sme vyrazili volným krokem naší vobvyklou cestou k Santa Monice. Na rohu Čtvrtý a San Vincente Boulevardu na nás ve svým bouráku (velkým černým mercedesu) čekala Ochechule.

„Přesně na čas,“ podotkla uznale, když sme lezli do jejího luxusního fára. „Dochvilnost je ctnost, kterou většina příslušníků vaší generace postrádá.“

„Fakticky si hrozně vážíme toho, co pro nás děláte, Connie,“ řek sem.

„Jenom si pamatujte, že jsem vás neviděla a vy jste neviděli mě.“

„Jasně. Rozumíme. I pod těžkým mučením přiznáme jenom to, že sme šli dneska na pláž.“

„Skvělé,“ odpověděla. „A pamatujete si ostatní podmínky naší dohody?“

„Řeknu vám všecko, co se dozvím vod Veevy. Takže kterýho z jejích eventuálních manželů preferujete?“

„To je tedy výběr,“ ušklíbla se. „Máme tady podnikatele s bláznivým chlípným polygamním otcem. Spisovatele, jehož knihy jsou plné velice názorně popisovaného sexu a sadistického násilí. A Carlyla Bogyho, chlapa, kterého měli šoupnout do ústavu hned při narození. Anebo ještě líp, potichoučku zardousit. V tomto okamžiku bych nehlasovala pro žádného z nich.“

„Vsadím se, že vím o Carlylovi něco, co vy ne,“ popíchl sem ji.

„Donutí mě to sjet s autem z útesu? Pokud ano, Scotte, měla bych tě upozornit, že tohle vyplave.“

„Vůbec ne, Connie. Jde vo jistou jeho anatomickou anomálii.“

„Neříkej mi, že je ve skutečnosti žena.“

„Ne. Vlastně přesně naopak.“

„Co to má jako znamenat?“ dožadovala se.

„Carlyle si dokáže uvázat uzel na ptákovi.“

„Skvělé!“ vykřikla. „Už se ženu k tomu útesu.“

Naštěstí pro nás to na poslední vteřinu vybrala.

„To je to tak neobvyklé?“ vyzvídala Casey s chichotáním.

„Sakra neobvyklé,“ ujistil sem ji.

„Předpokládám, že jsi to zkoušel, Aligátore.“

Připustil sem, že při tomhle herkulovským úkolu sem selhal.

„To nevadí,“ odpověděla, „stejně tě pořád miluju.“

Ochechule bydlela v luxusním sídle, který se rozkládalo na kraji Bel Air, s naprosto úchvatným třistašedesátistupňovým výhledem. Connie zaparkovala na příjezdovce a vypnula motor.

„Chcete si dát, mládeži, napřed oběd, nebo půjdete rovnou do svého pokoje?“

„No, pozdějc by se nějakej ten sendvič šikl, Connie. Teď zrovna nemáme moc velkej hlad.“

„Jak si přejete. V koupelně je sprcha, klidně ji použijte. Chovejte se jako doma. Mi casa es su casa. Hlavně mě nezkoušejte zbavit nějakých cenností. Všecko, co není přibité, mám zinventarizované.“

Ujistil sem ji, že se budeme chovat jako slušný hosti.

Náš „pokoj“ bylo stylový apartmá nad točitým schodištěm v prvním poschodí. Connie nám řekla, že si máme zamčít dveře a „hluku si můžeme dělat, co hrdlo ráčí“, protože ona bude venku u bazénu. Poděkovali sme jí a odebrali se do vyhrazenejch prostor.

„Ta dáma působí dost děsivě,“ poznamenala Casey, když se líně rozvalila na velký posteli.

„Jo, já vím. Naše rodiny sou ale propojený už celý věky. Mýho tátu znala, ještě když byl kluk.“

„Co to děláš, Aligátore?“

„Hledám kamery nebo odposlechy,“ zašeptal sem.

Obhlídka pokoje nepřinesla nic podezřelýho, tak sem se svalil za ní na tu vobrovskou betli. Líbali sme se a já jí pomaloučku, kousek po kousku, svlíkal jednotlivý části garderoby. Další překvapivou věcí na sexu je, že při něm nejde jenom vo to, abyste ulevili svejm pudům. Je to taky forma komunikace na děsně intenzivní mimoverbální úrovni. Je to vo tom, že si sundáte masky a spojíte se se samotnou podstatou druhý osoby. Je to o intimním kontaktu, při kterým jde o víc, než jen propojit pohlavní orgány. A je to taky vohromná zábava. Během pár minut sme se dostali tam, kde sme skončili minule (holka nahoře), když nás tak hnusně vyrušili. Tahle pozice umožňovala dokonalou preciznost pohybů a její božský kozy se při ní dostaly přímo nad můj obličej, takže sem moh jazykem zpracovávat vobě bradavky současně s mocnejma výpadama svejch boků. Velkej problém představovalo nevyklopit celej náklad moc rychle, ale podařilo se mi několikrát na poslední chvíli stáhnout vod kraje vodopádu, než sem nad sebou nakonec ztratil kontrolu a definitivně přepadl do propasti. Tenhle orgasmus sem cejtil až v konečkách prstů.

Trochu sme si odpočinuli a pak na to skočili znova. A pak ještě jednou. Každej člověk je tak trochu nekompletní. Máte v sobě takovou jednu část, která když se spojí s jinou osobou, uzavře se okruh a vy fungujete jako celek. Ty síly, co vás táhnou k sobě, sou děsně mocný. Napotřetí sme tam jenom tak leželi na boku, vobrácený tváří k sobě a navzájem propojený, a skoro vůbec se nehejbali. Něžně mě líbala po celým obličeji a pak zas já líbal ji. Celou tu dobu sem si uvědomoval svýho tvrďáka uvnitř ní a žár jejího těla vokolo něho.

Potom sme se společně vosprchovali, oblíkli se a slezli po schodech dolů. Venku na terase sme našli Ochechuli, jak si čte paperback vod Milese Northa.

„Věřili byste, že si tam jeden chlápek právě ustřelil prdel, protože použil výbušný toaletní papír?“ zeptala se a odhodila knížku bokem. „No řekněte, chtěli byste tohle za zetě?“

„Napsal taky Pomstu Mazlíků,“ upozornil sem. „To bylo děsně roztomilý.“

„Takže je něco jako Walt Disney zkřížený s Unibomberem. Chtěli byste snad od něho vnoučata?“

„Tak ňáký vnoučata teď zrovna v plánu rozhodně nemám,“ odpověděl sem.

Z domu vyšla latinskoamerická služebná s podnosem plným sendvičů a pití. Ochechule nám naznačila, ať se vobsloužíme.

„Máte moc hezký dům, paní Saundersová,“ poznamenala Casey. „A co tam dělá to velké okno na boku vašeho bazénu?“

Její bazén visel na kovovejch výztužích po straně útesu.

„Mě se neptej, děvenko. V dobách, kdy tenhle dům stavěli, to byla děsná móda. Moje dcera říká, že vám to zajistí poslední výhled na Beverly Hills, až se budete topit. Je to hrozně otravné, protože občas tamtudy začne prosakovat voda a celý bazén se musí vypustit, aby to spravili.“

„Moh bych se vás, Connie, zeptat, kde ste přišla k takový kupě prachů?“ vyzvídal sem.

„Můj otec rozjel podnik na výrobu pér do nákladních aut.“

„Fakticky?“ řek sem. „To je úžasný.“

„A co je na tom tak úžasného, Scotte?“

„Protože mě by ani za milion let nenapadlo dělat něco takovýho.“

„No, bylo to po válce a on a jeho partner dostali tu starou továrnu prakticky za pusu. Už to vypadalo, že zkrachují, ale pak vypukla korejská válka a po pérech do náklaďáků nastala znova obrovská poptávka. Na vietnamské válce taky slušně vydělali. Když můj táta umřel, máma podnik prodala a noví vlastníci přestěhovali výrobu do Číny. Takže pokud půjdeme do války proti Číně, budeme muset nakupovat péra od nich.“

„Doufejme, že nic takovýho se nestane,“ podotkl sem a zavrtěl se na židli. Bolelo mě v místech, kde sem nikdy dřív žádnou bolest necítil.

„Přinesli jsme si s sebou plavky,“ řekla Casey. „Můžeme si zaplavat ve vašem bazénu, madam?“

„Samozřejmě,“ odpověděla Connie. „Jsi velice krásná dívka, Casey. Měla bys to mít na paměti a nenechat se využívat kdejakým žralokem, co zrovna poplave kolem.“

„Ale já drahouška Aligátora miluju,“ odpověděla.

„Tady nemluvím o Scottovi. Ten do toho nepatří. Myslím ty další muže, na které ještě v životě natrefíš.“

„Nejsem si jistá, jestli chci potkat někoho dalšího,“ namítla Casey.

„Já vím,“ řekla Connie. „Ale jsi mladá a život už si najde způsob, jak tě popostrčit dál.“

Velký solární panely udržovaly vodu v Connieině bazénu teplou jako v lázni. Střídavě sme se cachtali v bazénu a povalovali vedle, dokud nepřišel čas vyrazit na zpáteční cestu. Když nás Connie vyhazovala tři bloky od Tylerova sídla, voba sme jí mockrát děkovali za ten skvělej den.

„Já si to taky užila,“ prohlásila. „Zavolejte mi kdykoli. Jenom si pamatujte, nikomu ani slovo.“

„Jasně,“ řek sem. „Strávili sme celej den na pláži.“

20.26 — Mám co dělat, abych přítomnost svý matky vůbec snesl. Bože, jak já tu ženskou nenávidím! Vrátila se z další lovecký výpravy po barákách k pronajmutí. Jako by mohla nějakej najít a všecky nás přestěhovat, ještě než se Casey vrátí do Louisiany.

Hodil sem řeč s Marcusem. Řek mi, že na žádost mý mateře jsou odteďka vnější dveře kabiny u Tylerova bazénu nafurt zamčený. S díky nasrat, drahá máti. Řek, že nemá tušení, kdo to na nás prásknul. A taky povídal, že bych se měl s mámou usmířit, protože „holky přicházej a odcházej, ale mámu mám jenom jednu“. Řek sem mu, že právě v tuhle chvíli mi i jedna přijde až moc, což ho děsně naštvalo. A tak teď nemluvím ani s Marcusem.

Vypadá to, že tendle svět zkrátka člověku nedopřeje, aby byl úplně šťastnej. Protože s příchodem Casey vstoupilo do mýho života tolik lásky a něhy, musí se to zkrátka vyrušit vošklivejma rozbrojema s ostatníma.

A moje současný pocity? Sem děsně nasranej.

STŘEDA, 25. SRPNA

Cestou do práce mi fotřík vykládal, jak ho děsně trápí, že sme s mámou pořád na kordy. Řek sem mu, že nevidím moc prostoru pro kompromis, protože mě chtěla odsoudit ke třem rokům potupnýho celibátu. Zeptal sem se ho, jestli ví, jak stará byla vona, když prvně s někým spala.

„Nejspíš bych ti to říkat neměl, ale chodila do posledního ročníku na vysoké. Vždycky mi tvrdila, jak je ráda, že s tím počkala.“

„Fíha, tati, a to sis ji přes to všecko vzal?“

„No, když hledáš manželku, tak nezbytně netoužíš po někom, kdo spal s každým chlapem v okolí. Takže pokud od tebe žádá počkat do osmnácti, je to od ní v podstatě do jisté míry kompromis.“

„Znám spoustu kluků, tati, co s tím začali, když jim bylo dvanáct. Nejspíš sem už překročil průměr.“

„No, o tom já nic nevím. I mě překvapuje, že je máma tak neústupná. Není to obvyklý, že se staví takhle na zadní. Přestat s ní komunikovat ale není žádný řešení.“

„Soráč, ale já si s ní fakticky nemám co říct. Jenom proto, že vona si zažila trudný viktoriánský dětství plný potlačovaný sexuality, ho ještě nemusí vnucovat i mně.“

Fotřík si povzdychl.

Já si povzdychl.

Dneska sem musel do hokny, protože máme zkoušku na páteční přetáčení pilotního dílu. Potom začnem chrlit jednu epizodu tejdně. Věřte si tomu nebo ne, tenhle seriál se má vobjevit na obrazovkách už 16. září. Je to až trochu děsivá představa, ale takhle už život ve světě sitkomů zkrátka chodí. Všichni sme jenom votroci, přihazující uhlí do obřího televizáckýho kotle. Nesmíte ochabnout, protože za váma stojí stovka zpocenejch borců, co se halasně dožadujou vaší lopaty.

Protože nabídku Carlylovy stanice sme nepřijali, změnili méno fotříkovy černošský osobnosti na Carla Gobyho. Carlyle Veevě sdělil, že to není nutný, ale ona namítla, že naši právníci na tom trvají. On zas ocenil, že to jméno je natolik podobný tomu jeho, že kámošům prej ta spojitost určitě dojde.

11.21 — Zee dorazila na zkoušku s hodinovým zpožděním, čímž pěkně nakrkla fotříka i Brendu. A navíc vypadala úplně příšerně. Brenda stanovila nemilosrdný pravidla. Nařídila Zee, že odteďka musí chodit načas, a navíc ještě přibrat tak dvě tři kila.

Když sme měli pauzu, přišla za mnou Zee a povídala, že se prej doslechla, že sem měl sex s Casey. Neptejte se mě, odkud se to dozvěděla, ale jak to tak vypadá, je můj milostnej život na týdle planetě tématem číslo jedna. Držel sem se striktně faktů. Řek sem jí, že mi dala kopačky tím nejkrutějším možným způsobem, když mě vyměnila za jinýho kluka, a že to, co dělám s druhejma holkama, je čistě moje věc a ne její. Zůstala tam stát jak vopařená, když sem se obrátil a odkráčel pryč. Rozhodně sem neměl v úmyslu ještě zhoršovat její trápení, ale to já si kvůli ní přece prožil taky. Nevidím jedinej důvod, proč bych měl sloužit Azuře Prestonový za rohožku.

19.41 — Měl sem v plánu zajít se Zee na usmiřovací oběd, ale vobjevila se Casey. Přijela do studia městskejma busama a zabralo jí to skoro tři hodiny! Pokud tohle není důkaz, že mě miluje, tak už fakticky nevím. Takže sme si snědli oběd v kantýně, zatímco Zee do sebe pod dohledem Brendy soukala povinný cheesburgery.

Casey se snaží tvářit optimisticky, ale oba nás těžce deptá, že má za pár dnů vodjet. Je to hrozně frustrující, že není v naší moci na tom cokoliv změnit. Teď už chápu, proč byl fotřík natolik zoufalej, že se potají voženil v Mississippi.

Po obědě Brenda prohlásila, že Caseyina přítomnost na place by byla „rozptylující“, takže bude muset počkat v kanclu TSP. Protože fotřík a Jake pracovali dlouho do noci, neměli sme s Casey na výběr a museli jet dom s mámou. V autě vládla dost napjatá atmosféra, ale zapnul sem rádio a předstíral, že mě děsně fascinuje pohybující se scenérie za oknem. Casey seděla vzadu a čučela na svý boty. Potom sem ještě musel s mámou povečeřet — jenom my dva. Naházel sem do sebe jídlo během dvou minut a padal vodtam.

23.06 — Koukal sem s Casey a Umou na video, když mi zavolala Zee. Hovor sem si šel vzít ven na Uminu terasu. Zee se mi omluvila, že „nedbala“ na moje city, a prej doufá, že jednoho dne by z nás třeba zas mohli bejt kamarádi. Řek sem, že nás za kamarády pořád považuju a že doufám, že to tak bude napořád. Vysvětlil sem jí, že sem na tu záležitost s Casey trochu citlivej, protože mi to způsobilo hrozný problémy s mámou. Zeptala se mě, co se stalo, a tak sem jí celou tu ošklivou historii povyprávěl.

„Tvoje máma se tě jenom snaží chránit, aby sis nějak neublížil, Scotte. Kvůli tomuhle bys ji fakt neměl nenávidět.“

„Já vím, ale měla by si hledět svýho. Je to mý tělo a můj život.“

„Pro rodiče je to dneska těžký zbavit se ochranitelského komplexu. Všichni jsou traumatizovaní těma historkama, co slyší ze všech stran. Moje máma trpí pocitem, že chytnu HIV od prvního kluka, se kterým se vyspím. Je přesvědčená, že táta už se nakazil od Apurvy.“

„Do prdele, Zee, to skoro vypadá, že tvojí mámě začíná hrabat.“

„Vládne tady hotový peklo, Scotty. Mluví o tom, že se přestěhuje zpátky do Anglie. Nechce se poflakovat po L. A. coby exmanželka nějaký filmový hvězdy.“

„Kde je teďkonc tvůj otec?“

„Zpátky u té filmové společnosti ve Vancouveru. Volá mi teď každý den. Pořád se jenom omlouvá, ale mně je jasný, že je s Apurvou hrozně šťastný.“

„Už si s ní mluvila?“

„Zatím ne. Ale táta chce, abychom se sešly, až se vrátí. Takže ty máš Casey fakticky rád, co?“

„Jo, mám. Myslel sem, že je to jenom taková aférka, ale teď už je z toho něco daleko víc.“

„Co budeš dělat, až se vrátí zpátky do Louisiany?“

„Budu děsně, děsně nešťastnej.“

„Jo, tenhle pocit znám.“

„Vidělas teď někdy Franka?“

„Ne. Pořád mi občas volá, ale byla to pitomost zamilovat se do někoho o tolik staršího. Máma mě před tím taky varovala, ale já neposlouchala. Všichni si musíme vyžrat vlastní chyby.“

„Jo, nejspíš máš pravdu.“

„Mám tě ráda, Scotte.“

„Já tě mám taky rád, Zee.“

ČTVRTEK, 26. SRPNA

Další hnusná rána do zad. Brenda nás donutila během zkoušek vypnout mobily. Když sem si ho pak o pauze kontroloval, našel sem tam vzkaz od Casey. Byla na letišti. Uma ji tam vodvlekla přímo z betle hnedka ráno a posadila ji na letadlo do Louisiany — o pět dní dřív! Počítám, že máma nejspíš tak zoufale toužila, aby jí Casey zmizela z vočí, že to na nás Umě práskla. Hnedka sem Casey zavolal, ale nebrala mi to — nejspíš už se její letadlo zvedlo do vzduchu a ona musela vypnout telefon.

Zmizela mi ze života bůhví na jak dlouho, a já se s ní ani neměl šanci rozloučit.

No není to totálně v prdeli?

13.42 — Poobědval sem se Zee v kantýně. Souhlasila se mnou, že to, co máma provedla, bylo hnusný. Tvářila se soucitně, ale myslím, že potají měla radost, že mi Casey zmizla ze života. Počítám, že buď si přeje, abych byl stejně zoufalej jako vona, nebo (což je míň pravděpodobný) mě aspoň jedna její část chce zpátky.

18.45 — Dom sem musel jet s mámou, protože fotřík zas bude pracovat dlouho do noci. První, co jí vylítlo z pusy, bylo důrazný prohlášení, že s tím Caseyiným předčasným odjezdem nemá v žádným případě nic společnýho. Přísahá, že Umě nikdy neřekla ani slovo. Taky popřela, že by za to byl nějak odpovědnej fotřík. Nejspíš jí věřím. Tím se nám okruh pravděpodobných podezřelých zužuje na některou z těch všetečnejch služek nebo Marcuse.

Máma je teď na mě děsně hodná. Taková falešnice pokrytecká. Teď už se ke mně může znova chovat jako ke svýmu „hodnýmu chlapečkovi“, protože si myslí, že už nebudu s nikým píchat.

Tak v tomhle směru se možná vošklivě mejlí.

19.48 — Konečně se mi podařilo spojit s Casey. Byla úplně nahá a máčela se ve vaně ve Vindalii. Řek sem jí o tom, že máma jakoukoli vinu popřela, a zeptal se jí, jestli Uma uvedla nějakej důvod, proč tak najednou utnula její návštěvu.

„Hrozně se mi omlouvala, Aligátore. Řekla jenom to, že teď budou mít s Tylerem spoustu práce a nebude mi moct věnovat patřičnou péči. Prosila jsem ji, abych směla zůstat, ale znáš Umu.“

„Jo, znám.“

„V letadle jsem brečela. Letušky z toho byly celé špatné. Připadám si tak podvedená a zrazená. Myslela jsem, že máme před sebou ještě pět dní.“

„Já vím, lásko moje. Už sem dohodl s Connie Saundersovou, že k ní v sobotu zas zajedeme.“

„A já tě zítra neuvidím hrát v tom sitkomu.“

„No, scénář se od toho, cos viděla, zas tolik neliší. Strejda Jake dneska říkal, že v některý příští epizodě možná přidaj druhou osobnost i mně.“

„No páni, Aligátore, tak ty budeš taky duševně chorý. To je děsně cool.“

Žvanili sme spolu ještě dalších pětačtyřicet minut a Casey mi podrobně, tah po tahu, popsala, jak se holí. Velice, velice stimulující, akorát že já se musel vrátit zpátky k tomu maximálně neuspokojivýmu sólovýmu sexuálnímu ventilu.

PÁTEK, 27. SRPNA

Když sem se probudil, Casey mi hrozně chyběla. Schází mi její jižanskej přízvuk, schází mi její jízlivej smysl pro humor a schází mi její úžasný tělo. Kdyby nás nezradil nějakej Benedict Arnold, moh sem se teď těšit na další erotickou schůzku zejtra v Connieině hostovským pokoji. Namísto toho na mě čeká tak akorát bezútěšná budoucnost plná strádání a zoufalství.

10.18 — V hokně. Mluvil sem s Veevou, která vyjádřila lítost nad tím, že „objekt mé lásky opustil město“. Řekla, že kdybych si udržoval tři milenky současně, jako to dělá ona, tak bych se teď necítil tak opuštěně. Konečně dostala zprávu od svýho romanopisce. Ukázalo se, že Desmond je na ni nakrknutej. Protože neměl minulou neděli nic lepšího na práci, kouknul se na zápas Rudejch obrů. Kamera několikrát najela na Tylera Twispa a jeho společnost. Desmond ji zahlíd, jak krmí Rydera Ohlmanna smaženou zelnou kuličkou.

„Co na to mám říct, Scotty? Ráda se dělím o jídlo. Nejspíš jsem musela být v minulém životě papoušek.“

„Takže to mezi váma skončilo?“

„Ne, řekla jsem mu, že jsem byla v Clevelandu pracovně a na tom zápase skončila náhodou. Desmond mě zítra večer doprovází na premiéru Veselé bandy.“

„Myslel sem, že je to Zpívající banda?“

„Změnili jsme to. Lidi z marketingu říkali, že to zní hrozně infantilně. Teď, když je Umina sestřenice mimo hru, Scotte, potřebujeme, abys byl milejší na Azuru.“

„Proč?“

„Je v našem zájmu, aby byli členové ansámblu šťastní.“

„To jako chceš, abych s ní spal?“

„Ne nezbytně. Jenom se ji pokus trochu rozveselit. Přinuť ji, ať víc jí. Pomoz jí zapomenout na Franka. Mohl bys to pro mě udělat?“

„Vynasnažím se, Veevo. V týhle chvíli je na tom dost blbě.“

„Já vím. Na tomhle sitkomu toho hrozně moc závisí. Nemůžeme si dovolit, aby nás někdo táhnul ke dnu. Zítra ji vezmeš na tu premiéru. Uvaž si kravatu a dej si na tom večeru záležet.“

Takže zítra večer mám rande se Zee, a dozvídám se vo tom právě teď. Dost podezřelý. Je možný, že by to byla Veeva, ten zrádce, co nás nabonzoval Umě?“

13.22 — Velká novina od Casey. Rozešla se s drahouškem Indym. Vytáh ji na projížďku v tý svý akusticky vylepšený bum-bum dodávce a ona mu vyklopila, že je zamilovaná do jinýho borce. Teď si připadá stejně zrazenej jako já. Všichni čtyři (Casey, Zee, drahoušek Indy i já) sme v tak zoufalým stavu, že horší už to snad ani bejt nemůže. Je to transkontinentální epidemie milostnejch zklamání.

Casey akorát lituje, že když dala drahouškovi Indymu kopačky, tak tím vlastně potěšila svý rodiče. Tohle přesně bylo cílem jejich strategie, když ji posílali do Kalifornie. Nejspíš nemaj nejmenší podezření, že jejich milovaná dceruška přitom jaksi stihla přijít vo panenství. Vědí, že je zabouchnutá do nějakýho kluka v L. A., ale ti samolibí šmejdi předpokládají, že ze mě už brzy zbude jenom vybledlá vzpomínka.

Ani náhodou!

23.48 — Dneska večer sem přežil druhý vystoupení v úloze televizního herce. Tentokrát před šedovlasejma papalášema z Valley. Nebyli ani zdaleka tak vstřícný jako křesťanská mládež, ale i z jejich řad párkrát zazněl smích. Byl sem znova naprosto klidnej, a tentokrát se to vobešlo i bez toho rozklepanýho kolena. Hraní je sranda, ale chvíli to trvá, než zas opadne ten děsnej adrenalinovej rauš. Jsem celej nabuzenej a procházím si ceny na webu. Hledám místo, kde bych moh strávit zajímavej víkend, pokud se mi to podaří domluvit se slečnou C. S.

SOBOTA, 28. SRPNA

Když vás někdo zradí a podvede, můžete se s tím prostě smířit. Anebo se k tomu můžete postavit čelem a proměnit se v rebela.

Sbalil sem si báglík a dneska ráno vyklouzl ven. Na kuchyňským stole sem nechal následující vzkaz: „Odjíždím na víkend. Vrátím se v neděli večer. Nemusíte mít strach. — Scott.“ Vyrazil sem pěškobusem k Santa Monice a nased do městskýho autobusu na letiště. Provoz ještě v tuhle hodinu nebyl tak hroznej. Původně sem hledal lety do Baton Rouge, ale namísto toho sem našel skvělej kauf na zpáteční letenku do Jacksonu v Mississippi. To je od Caseyina rodnýho města zhruba stejně daleko jako Baton Rouge.

Za letenku sem na letišti zacvakal v hotovosti, ale musel sem se jim prokázat svojí debetní kartou kvůli identifikaci. Byl sem trochu nervózní, ale problémy nenastaly ani u prodeje letenek, ani když sem procházel přes ochranku. Než sem nastoupil do letadla, ohlásil sem se telefonicky Casey. U ní všecko v pořádku.

12.32 — Fotřík mi volal asi stokrát. Já ale důsledně nereaguju. V Dallasu sme měli pauzu, tak sem brnknul Zee, že ji na tu premiéru vzít nemůžu. Řekla mi, že jí dneska ráno volal můj otec, celej vyděšenej, aby se jí zeptal, jestli neví, kde sem.

„Cos mu řekla?“ zeptal sem se.

„Že nemám tušení, co máš v plánu. Tak kde teda jsi, Scotte?“

„Ale, jenom si potřebuju spočnout vod rodinnýho života. Jestli ti ještě zavolá, řekni mu, že se nemusí bát. Zejtra večer sem zpátky.“

„Jedeš za Casey, že jo?“

„Ne, mám namířeno do Vegas,“ zalhal sem. „Ale neříkej vo tom nikomu.“

„Tvoji rodiče jsou úplně bez sebe, Scotte.“

„No, to je docela blbý. Ježíš, to nedokážou zůstat v klidu?“

„Tvůj strýc musel odvolat svatbu.“

„Co? Kterej?“

„Jake. Chystali se dneska s Lillian odjet potají do Las Vegas. Teď své plány zrušili, pro případ, že by policie začala prohledávat jezera a řeky kvůli tvojí mrtvole.“

„To je ale naprostá hovadina. Nemohla bys zavolat mýmu tátovi a říct mu, že sem v poho?“

„Jasně, Scotte. Nechceš mu ale radši zavolat sám?“

„Ne. Na příštích čtyřiadvacet hodin chci zapomenout, že vůbec jaký rodiče mám. To toho žádám tak moc?“

„Nejspíš jo. Každopádně na sebe dávej pozor.“

„To víš že jo. Uvidíme se v pondělí, Zee.“

„Dobře, Scotty. Jsem ráda, že ses mi ozval. Vyřiď ode mě pozdrav Casey.“

Do prkenný ohrady! Takže tu flignu s Las Vegas mi nejspíš nezbaštila.

18.38 — Jackson, Mississippi. V tomhle zapadákově je děsný vlhko, jako kdyby se vám v koupelně vosprchovalo dvanáct chlápků a nefungovala vám ventilace. Casey se zrovna fintí, protože pudem na večeři do hotelový restaurace. Zřejmě se chce předvýst v celý kráse. Právě sme zažili mimořádně uspokojivý znovushledání ve zdejší vobrovský posteli. Dva kondomy sou pryč a v rezervě zbejvá šest dalších.

Zarezervoval sem nám to tady včera večer přes internet. Když sem se hlásil na recepci, řek sem, že tatík má schůzku ve městě a přijde později. Recepční se tvářil trochu podezíravě, ale nechal mě i „mou sestru“ zapsat, protože sem za pokoj zaplatil v hotovosti. Moji debetní kartu zabavil jako záruku a upozornil, že se táta musí zaregistrovat na recepci, až se tu objeví. Řek sem mu, že otec možná dorazí hodně pozdě, protože má „děsně důležitou“ pracovní schůzku. Tenhle hotel je dost velkej a pohybuje se tu velká spousta lidí, takže doufám, že si nás v tom zmatku nikdo všímat nebude.

Casey řekla svejm staroušům, že stráví noc u kámošky Dancy. Namísto toho se nechala vod Dancy dovézt do centra Natchez, kde sedla na letištní kyvadlovej autobus do Jacksonu. Ten zastavuje ohromně strategicky právě u tohohle hotelu, kterej stojí asi dva bloky vod letiště. Všecko mám dokonale promyšlený a přitom mě celej ten vejlet vyjde na míň než tisícovku. A rozhodně to bude stát za to, protože spolu konečně strávíme celou noc.

22.18 — Dáváme si pauzu. Já myslím, že ve městě Erekce už zhasínaj světla, ale Casey optimisticky věří, že dokáže skomírající plamen mý touhy znova rozdmýchat. Těžko uvěřit, že můžu ležet v posteli s nahatou holkou vedle sebe a nebejt tvrdej jak skála. I když pochopitelně, v odpadkovým koši vedle postele leží už pět zauzlovanejch kondomů, každej s obsahem postupně klesajícího množství mejch životadárnejch tekutin. Předpokládám, že i nadrženej patnáctiletej kluk může nakonec vyschnout.

K večeři sem měl velkej steak, kterej možná pomůže, Casey si dala místní krabí specialitu. Bylo to děsně zábavný večeřet společně v matně osvětlený restauračce, zatímco džezová skupina (elektrický klávesy a kytara) vyhrávala hostům barový vodrhovačky. Casey si vyčesala vlasy nahoru a připnula si fantastický náušnice, který ji dělaly starší (a ještě úchvatnější). Já v tomhle směru nemoh podniknout nic krom toho, že sem dneska ráno vynechal holení (pouze na obličeji).

Nad dezertem sem Casey připomněl, že se nacházíme ve státě, kde se fotřík oženil, když byl v mým věku. Prohlásila, že by se za mě provdala okamžitě, ale oba sme se shodli, že to není moc praktický. Velká škoda, protože ani jeden z nás netuší, jak se dokážem vyrovnat s tím, že budem tak daleko od sebe.

Zas nějaký cukání a vrtění tam dole. Čas dát si další kolo?

NEDĚLE, 29. SRPNA

V 1.17 zdvořilý zaklepání na dveře. V počínající panice sem si natáh kalhoty a přikradl se ke dveřím.

„Kdo je to?“ zeptal sem se.

„Hotelová údržba,“ pronesl mužskej hlas. „Potřeboval bych zkontrolovat vodovodní potrubí.“

„Nemůže to počkat do rána?“ namít sem.

„Bohužel. Musím to zkontrolovat hned.

Vodemkl sem a dveře se zprudka rozrazily. Dovnitř vpadli tři velcí borci, který smrděli po laciný kolínský a pivu. Byla moc velká tma, abych rozeznal jejich obličeje, ale Casey — s přikrývkama přitaženýma až k bradě — si hned zařadila jejich pach.

„Indy, okamžitě odsud vypadni, sakra!“ nařídila.

„Ty zavři hubu, děvko,“ okřikl ji. „Kdo je tenhle zasranej zmrd?“

Ohradil sem se proti tomu výrazu a on mi dal takovou ránu do břicha, až sem mu vyzvrátil částečně natrávenej stejk, co sem měl k večeři, na triko.

„Ježíši Kriste!“ vykřikl a uskočil dozadu. „Ty zasraný prase!“

Znova se po mně ohnal, ale tentokrát sem uhnul. Vystřelil sem do koupelny a zabouch za sebou dveře. Vytočil bych 158, kdybych si nezapomněl vzít s sebou mobil. Slyšel sem, jak jim Casey znovu říká, aby odešli. Někdo škrtl zapalovačem nastaveným na vysokej plamen a pokusil se mi opálit bosý palce u noh skrz škvíru pode dveřma. Uskočil sem na poslední chvíli.

„Radši bys měl odtama vylízt, hajzle,“ slyšel sem říkat drahouška Indyho. „Jinak budem muset ublížit tý tvý kurvě.“

„Zůstaň, kde jsi, Aligátore!“ vykřikla Casey.

„Buď chlap, Aligátore,“ zašeptal Indy. „Nenuť nás, ať jí ublížíme.“

Jenom velice neochotně sem votevřel dveře a Indyho společníci se mě okamžitě chopili. Jejich vůdce ke mně přistoupil s tím svým plamenometem.

„Do hajzlu, Aligátore. To nemáte u vás v Kalifornii dost štětek?“

Casey na něj ječela, aby toho nechal, a pokoušela se ho odtáhnout.

„Ty zavři hubu a vrať se zpátky do postele, holka, jinak ho tady na místě upálím,“ zasyčel Indy.

„Neubližuj mu!“ zaprosila.

„Ty se vrať zpátky do postele!“

„Prosím, Casey,“ řek sem, „udělej, co říká.“

Natáhla se po svých šatech a začala se pod přikrývkou ve spěchu oblíkat.

„Tak odpověz na moji otázku, Aligátore,“ řek Indy, zatímco mi mával plamenem pár cenťáků před nosem.

„Casey na tebe pěla samou chválu, Indy,“ odvětil sem. „Povídala, že seš prej džentlmen a inteligentní k tomu. Jestli teď odejdeš, tak poldům nic nenahlásíme.“

„Tak ty se nás chystáš naprášit švestkám, jo? Člověče, tak to je fakt síla. Vždyť tady máme jasnej případ pohlavního zneužití nezletilý. Kdybys nebyl v podstatě mrtvej muž, Aligátore, tak rozhodně pudeš do lochu.“

Teď sem si už začal trochu dělat starosti.

„To mi jako vyhrožuješ?“ zeptal sem se.

„Tak jo, hoši, dem na to,“ řek Indy a připlác mi na pusu něco, co sem odhadl na kus instalatérský pásky.

„Hele, a neznásilníme ji teda napřed?“ zeptal se jeden z jeho ubožáckejch kámošů.

„S kurvama se nešpiním,“ prohlásil Indy. „Vemte ji do koupelny a vomotejte ji páskou, ať se nemůže hejbat. Připoutejte ji k tomu zasranýmu hajzlu, kam patří.“

Napřed mi spoutali ruce za zády, pak přivázali Casey v koupeně. Slyšel sem ji, jak kleje, když se s nima pokoušela bojovat.

Pak mě odtáhli do chodby, vyvlekli zadním vchodem ven a přes parkoviště k rezavýmu starýmu camaru. Jeden ten debil si sed za volant, Indy a ten druhej hajzl se vmáčkli na zadní sedadlo se mnou uprostřed. Řidič se skřípěním kol vyrazil z parkoviště a zamířil po potemnělý dálnici ven z města. Drahoušek Indy ke mně natáh ruku a strhnul mi z obličeje pásku, která s sebou vzala i značnou část den starýho strniště a kus kůžičky ze rtů.

„Kurva, Aligátore,“ řek Indy. „Ani sme se pořádně nepředstavili. Ten chlap po tvý pravici je Marve. Vepředu sedí Wheelhouse, říkáme mu Wheeler, aby to nebylo tak dlouhý.“

„Víte, že únos je federální zločin?“ upozornil sem, zatímco sem si olizoval krev ze rtů. „Už ste dost starý, aby vás soudili jako dospělý. Takže můžete jít do basy na doživotí.“

„No jo, sakra,“ řek Indy. „Tak to už z toho rovnou můžem udělat vraždu, když sme v tom. Kopeš si tady vlastní hrob, hochu.“

„Co kdybysme tady Aligátorem nakrmili aligátory?“ navrhl Marve poťouchle.

„Líbilo by se ti to, Aligátore?“ zeptal se Indy, ukroutil víčko pivní láhve a loknul si. „Bavilo by tě, kdyby ti jeden hnát za druhým ukusovali hladový soukmenovci?“

„Pochybuju, že by nějací aligátoři žili tak daleko na severu,“ snažil sem se hrát statečnýho.

„A kurva!“ řek Indy. „Takže my tu máme vodborníka na život mississippskej plazů. Takže takhle daleko na severu prej žádný aligátoři nežijou! Tuším tě mylně informovali, Aligátore! Že ho špatně informovali, kluci?“

„Naprosto špatně,“ přitakávali ochotně.

„Tak to ti prokážem laskavost,“ pokračoval Indy, „a jednoho kámoše ti tu najdem. Wheelere, vem to laskavě k bažině.“

„Rozkaz, pane!“

„Kurva, Indy,“ ozval se Marve, „smrdíš po zvratkách.“

„Tak mi podej tamten hadr, ať se můžu votřít.“

Marve mu hodil hadr a Indy si do něj jakžtakž očistil předek fotbalovýho trika.

„Cos to kurva vyváděl, Aligátore,“ poznamenal Indy, „vylízals jí kundu dočista?“

„Nejspíš přibral i prdel,“ zavrčel Marve.

„Víš ty co,“ pokračoval Indy, kterej už mezitím odhodil ten zasviněnej hadr, „jseš dost sralbotka na to, jakej máš prej bejt kanec. Kolik vážíš, vole?“

„Asi šedesát kilo.“

„Kurva, chlape, to sem vážil ve třetí třídě. To necvičíš?“

„Činky zrovna nevzpírám. Hodně jezdím na kole.“

„Tak Aligátor nám jezdí na trojkolce! Není to roztomilý?“ popichoval Marve.

Tenhle kretén mi obzvlášť lezl na nervy.

„Slyšel sem, že prej hraješ na trubku,“ řek sem Indymu.

„Občas do toho fouknu,“ připustil.

„Hraje moc dobře na lesní roh,“ přihlásil se s informací Wheeler, kterej se přitom otočil a zapomněl koukat na klikatou silnici, po který sme uháněli.

„Který hráče na trubku máš rád?“ zeptal sem se.

„Tohle není vhodná doba na lekci z hudební výchovy, Aligátore. Už brzy okusíš krutou smrt. Prosby o milost nebudou brány v potaz.“

Nedokázal sem poznat, jestli se mě snaží jenom vyděsit nebo jestli maj opravdu v úmyslu spáchat vraždu. Ať už to bylo tak nebo tak, ve mně stejně největší hrůzu budil Wheelerův bezhlavej způsob jízdy. Navíc se nikdo z nás nepřipoutal. Snažil sem se vybavit si, jestli posed na zadním sedadle zvyšuje nebo snižuje vaše šance na přežití při srážce ve vysoký rychlosti. Některej z mejch vožralejch společníků možná přežije, protože jeho tělo bude vochablý, až přijde náraz, ale můj případ to teda nebude.

Ještě víc sem znervózněl, když Wheeler sjel z hlavní silnice na štěrkovou cestu, která vedla skrz křovinatej porost.

„Zpomal,“ řek Marve. „Dyť mi na tý cestě úplně sedřeš lak.“

Takže to rozhrkaný camaro patřilo jemu.

„Jaký méno bys chtěl mít na náhrobku, Aligátore?“ zeptal se Indy. „Teda pokud se pozůstatky tvýho těla někdy najdou.“

„Víš přece, jak se jmenuju,“ řek sem.

„Ne, to nevím.“

„Tak jaks zjistil, ve kterým sme pokoji?“

„Dancy brnkla Casey. Ta kurva, co jí říkáš moje holka, si nedávala moc pozor na hubu.“

Tím se vysvětluje ten telefonát, co se kvůli němu Casey omluvila u večeře. Hm, tak to od ní nebylo moc chytrý.

„Menuju se Scott Twisp.“

„Nejseš nějak spřízněnej s Tylerem Twispem?“ zeptal se Indy.

„Je to můj brachanec.“

„To lžeš!“ vykřikl Marve.

„Tenhle sráč přece nemůže bejt v žádným případě bratranec Tylera Twispa,“ přidal se Wheeler.

„Tak koho si teda Tyler bude brát?“ zeptal se Indy.

„Chystá se oženit s Umou Spurlettiovou, Caseyinou sestřenkou,“ odpověděl sem. „Čeká děcko, bude to kluk.“

„To moh vytáhnout z Casey,“ řek Marvin.

„Byls v Tylerově soukromý lóži na stadionu Rudejch obrů?“ zeptal se Indy.

„Jo, a taky sem byl v tréninkovým táboře v Oxnardu. Co chceš vědět?“

„Kdo tam přišel za Tylerem při prvním exhibičním zápase?“ zeptal se Indy.

„Jeho táta Roger Baine, bejvalej hráč baseballu. To já sem ten, kdo Tylerovi našel jeho pravýho tátu. Roger žije v poušti se dvěma manželkama. Zkontroluj si můj průkaz ve šrajtofli, pokud mi nevěříš.“

„Do hajzlu,“ povzdychl si Indy.

„Kurva,“ řek Marve.

„No to mě poser,“ přidal se Wheeler a pomalu zastavil.

Jak vidno, pro mladý fotbalisty z louisianskýho lontu je Tyler Twisp něco jako uctívanej polobůh.

„Rozvaž toho zmrda,“ řek Indy.

Marve mi vodtrh pásku z rukou, přičemž přibral i většinu chlupů. Měl sem ale ruce tak ztuhlý, že sem sotva cítil bolest.

„Jestli něco z tohodle naprášíš poldům, tak my zas nabonzujem, žes vojel Casey,“ prohlásil Indy. „Jasný, Scotte?“

„Jasný. Vrátíte se a osvobodíte Casey?“

„Zavolám Dancy. Čeká venku na hotelovým parkovišti.“

„Já poldům nic neřeknu, Indy, pokud se Casey omluvíš. A radši bys ji měl odteďka nechat na pokoji.“

„Dohodnutý, vole. A teď se vodsaď pakuj.“

„Nemůžete mě přece nechat tady uprostřed tý pustiny.“

„Tak sleduj.“

Indy votevřel dvířka a společnýma silama mě vyšoupli ven do vlhký mississippský noci. Auto provedlo rychlej vobrat čelem vzad a prudce vyrazilo pryč, přičemž mě ohodilo štěrkem. Ve stejným okamžiku pět tisíc bzučících moskytů nadšeně zaječelo: „Hele, večeře je na stole!“ Ocenili, že mi chybí košile, ponožky a boty.

O zhruba hodinu později, když sem kulhal podél hlavní silnice, mě sebraly jacksonský švestky. Hledali „mladíka na útěku“, kterej odpovídal mýmu popisu. Připustil sem, že se menuju Scott Twisp, ale rozhodně sem popřel, že bych byl na útěku, protože mám v držení zpáteční letenku. Nevypadalo to, že by na ně ta drobná významová nuance udělala nějakej dojem. Odvezli mě do nemocnice, kde mi ošetřili zkrvavený nohy (ten štěrk byl fakticky vostrej), a pak mě vodvezli do hotelu, abych si vyzved svý krámy. Tou dobou už svítalo. Po Casey nebo jejích věcech ani stopa, ale napsala mi rtěnkou „PROMIŇ!“ na zrcadlo v koupelně.

Můj zpáteční let měl startovat v 9.35, ale ti poldové prohlásili, že jako uprchlík nesmím cestovat sám. Musel sem čekat, až dorazí moji rodičové. Nebyl sem z toho zrovna na větvi, když mi to řekli. Zašili mě do zadržovací cely na policejní stanici a naservírovali mi krabici teplýho mlíka a děsně mastnej sendvič s volským vokem. Celou tu dobu sem neměl ani tuchu, co se stalo s Casey. Před bengama sem se vo ní samozřejmě nezmínil, protože sem ji nechtěl zatáhnout do svýho průseru. Doufal sem, že se jí podařilo vrátit zpátky do Vidalie v pořádku a bez povšimnutí.

V cele, kde sem moh tak akorát sledovat, jak se kolem promenuje výkvět jacksonský společnosti, byla děsná nuda. K vobědu sem dostal nechutnej sendvič a další porci teplýho mlíka. Většinu odpoledne sem prodřímal. Právě sem se rejpal ve zbytcích večeře (nějakej žalářnickej pokus o čínu), když pro mě přišel dozorce. Ve vestibulu už na mě čekal fotřík se strejdou Jakem.

Oba mě objali a fotřík se rozbrečel. To asi, že sem měl ksicht jednu velkou nateklou hroudu vod všech těch štípanců, co sem si rozškrábal. Dost trapný, že se tam takhle zhroutil před všema těma poldama. Vždyť sem moh bejt úplně v pohodě, stačilo aby si přečetli ten můj vzkaz a nechali všecko, tak jak bylo. Máma s nima nepřijela, díky bohu, protože zrovna toho dne připlachtila z Argentiny moje nevlastní švica Miren.

Protože byli všichni na smrt unavený, vrátili sme se do toho samýho hotelu. Cestou tam v pučeným autě sem dostal vod fotříka pořádnej sprduňk. Očividně všichni usoudili, že sem zdrhnul do Mississippi, abych se tu voženil. Uma dala hlášku svýmu strejdovi, takže ani Casey neunikla z pasti. Už byla v bezpečí zpátky ve Vidalii, kde teď ovšem taky schytávala pořádný kapky. Já Indyho nenaprášil a ona zřejmě taky ne. Teda aspoň zatím se o něm nikdo nezmínil. Fotřík se mě samozřejmě vyptával, co sem sakra dělal v noci venku na tý silnici. Řek sem mu, že sem si vyrazil na procházku a ztratil sem se. Nejsem si ale jistej, jestli mi uvěřil. Donutil mě hned zavolat z mobilu mámě a omluvit se, že sem ji tak hrozně vyděsil. Brnknul sem jí ze zadního sedadla a za chvíli už sme voba slzeli jak želvy. Taky sem se pozdravil s Miren a řek jí, že ne, ženatej nejsem. Povídala, že to je prej „další den plný překvapení“ v rodině Twispů.

Strejda Jake byl z celý tý záležitosti nějakej zmatenej. Poděkoval mi, že sem prej nás voba uchránil před „katastrofálním manželstvím“. Jsem si skoro jistej, že si dělal srandu. Povečeřeli sme ve stejný restauračce jako včera a fotřík se konečně trochu rozveselil. Strejda Jake ho popichoval kvůli jeho vlastnímu výletu do Mississippi před lety. Fotřík na to řek, že on byl aspoň natolik chytrej, aby ho přitom nelapli.

„Takže tys nikdy neměl v úmyslu se oženit, Scotte?“ zeptal se mě.

„Jasně že ne, tati. Nejsem žádnej retard. Jenom sem neměl šanci se s Casey rozloučit. A když sem hledal nějakej lacinej let, tak sem natrefil tady na tohle.“

„No, tak teď už jí můžeš říct sbohem nadobro, Scotte,“ odpověděl. „Pochybuju, že jí její táta ještě někdy dovolí nějaký výlet do Kalifornie.“

„Tak to je v prdeli.“

„Já myslel, žes říkal, že to je jenom flirt,“ poznamenal Jake.

„To byl, ale pak sem polknul háček.“

„Proč všichni Twispové vždycky spolknou háček v patnácti letech?“ zadumal se Jake.

„No, já teda ne,“ prohlásil fotřík. „Mně bylo čtrnáct.“

„Jo, tys byl vždycky předčasně vyspělej,“ poznamenal Jake. „Takže, Scotte, co Azura Prestonová? Myslel jsem, že jseš do ní udělanej?“

„Jo, ji mám taky rád,“ připustil sem.

„Sakra,“ řek Jake, „takže tu máme rybku, co spolkla hned dva háčky. To je dost zlý i na Twispa.“

O hotelovej pokoj sem se musel dělit se strejdou Jakem. Nejspíš mi nevěřili, že znovu neuteču. Nebo si možná mysleli, že bych se moh potají oženit s některou hotelovou pokojskou. Dal sem si sprchu a z koupelny zavolal na Caseyin mobil. Ozvala se mi ale jenom hlasová schránka. Podezírám její starouše, že jí ten telefon zkonfiskovali. No, předpokládám, že si brzo promluvíme.

Zalezli sme do velký dvojpostele a strejda Jake zhasnul světlo.

„Ježíš, Jakeu, teď jsi moh bejt na líbánkách ve Vegas.“

„Jo, a namísto toho trčím v Mississippi se svým nadrženým synovcem.“

„Oženíš se příští víkend?“

„Nejspíš. Teda za předpokladu, že se budeš chovat slušně a já zítra nepotkám nějakou sexy letušku.“

„Díky, žes přijel s tátou. Jinak by mě nejspíš zabil.“

„Já vím, chlapče. Mám u tebe pořádnej dluh. Tak jaká byla epizodka se slečnou Spurlettiovou?“

„Skvělá. Dělali sme to šestkrát.“

„Šestkrát během jednoho dne? To kecáš.“

„Ne, vypotřeboval sem šest tvejch kondomů.“

„Ó, radosti mládí. No, užívej si to, dokud můžeš.“

„To mám taky v úmyslu.“

„To bych se vsadil.“

PONDĚLÍ, 30. SRPNA

Nacházím se deset kilometrů nad zemí a letím do L. A. Deníkovej zápis ze včerejška sem psal, zatímco fotřík se strejdou Jakem makali na svým scénáři. Natáčíme ve čtvrtek večer a tahle cesta je připravila vo celej den. Ostatní lidi ze štábu mě nejspíš ukamenujou. Sem rád, že hraju jenom vedlejší roli a nemusím si strhat prdel biflováním dlouhejch stránek textu.

Z Caseyina telefonu zatím pořád žádná odpověď. Drahoušek Indy se teda rozhodně zachoval jako pěkný hovado, ale na druhou stranu mu těžko můžu vyčítat, že se tak vytočil. Uvažoval sem, že bych Frankovi proved ještě horší věci, když tehdy zkoušel na Zee to svý milostný tokání. Indy věděl, že sem se s Casey vyspal, a to pro něho musel bejt děsnej pocit. Zato ty jeho kámoše bych zařadil na evolučním žebříčku tak o stupínek dva níž. Dobře sem poznal, že ti dva měli cukání mi fakticky nějak ublížit. Na jednu stranu mě sralo, že mě ty dlouhý míle cesty oddělujou od Casey, na druhou stranu sem ale zas oceňoval, že stojí mezi mnou a toudle trojkou.

20.40 — Máma, Miren a Lillian na nás čekaly na letišti. Máma mě objala, jako bych se vrátil po dvou letech z Afghánistánu, kde sem bojoval s Talibánem. Doufám, že ji tahle cesta konečně přesvědčí, že pokud jde o pubertální sex, vyved sem se spíš po tátovi než po ní. Objaly mě i Miren a Lillian, která se nezdála moc naštvaná, že sem ji připravil o manžela. Miren vypadala moc dobře, jako obvykle. Mohla si vybrat, jestli chce bydlet v bytě svý mámy ve Westwoodu, nebo s náma v Tylerově hostovským domě s výhledem na oceán. Ani snad nemusím říkat, že zůstala u nás (na stejný chodbě v bývalým Jakeově pokoji). Bude pracovat pro TSP jako skriptka, aby trochu ulehčila práci fotříkovi a strejdovi Jakeovi.

Lillian a Jake jeli s náma na baskickou večeři, co připravila Miren. Bylo by to na dlouhý vyprávění, ale Miren a její dvojče Nereu adoptovala jedna rodina baskickejch cirkusovejch akrobatů, takže jejich rodnej jazyk je španělština. Jake a Veeva podle všeho kdysi před lety objevili, kde sou, a dali je dohromady s pravejma rodičema. Vypadá to, že Sheeni Saundersová držela jejich existenci před fotříkem v tajnosti. To vod ní nebylo moc hezký, ale tyhle Saundersovic ženský se dokážou chovat jako pěkný mrchy, jak všichni dobře víme. Takže Miren je vynikající kuchařka, naprostej dynamit na trampolíně a mluví s kouzelným akcentem. Podobá se svý mámě natolik, aby byla krásná, ale ne zas tak moc, aby se vám dokázala zprotivit. Fotřík a Jake sou z ní celí diví. Já ji zas tak dobře neznám, ale vždycky sme spolu dobře vycházeli. A navíc sem si spočítal, že sem přijela právě včas, aby mě uchránila před těžkým průserem za ten nepovolenej víkendovej úlet.

22.42 — Na Caseyině telefonu se pořád nikdo neozývá. Nohy už mám vo něco lepší, tak sem si dal procházku podél útesu. Kousek od tenisovýho kurtu sem narazil na Umu. Předpokládal sem, že bude nasraná, ale vlastně se mi ještě omluvila. Prej je jí děsně líto, že mi to seznámení s její neteří způsobilo tolik trápení. Řek sem jí, že mi to neva a že setkání s Casey rozhodně stálo za to. A taky sem se jí zeptal, jestli neví, proč mi Casey nebere telefon,

„Mám takový dojem, že jí teď rodiče tuhle komunikaci zatrhli, Scotte.“

„Aha, jasně.“

„Podle toho, co jsem se doslechla, prý uvažují, že ji pošlou do katolické dívčí školy v Baton Rouge.“

„Ovšem.“

„To není tvoje chyba, Scotte. Udělali by to stejně, kdyby se nepřestala stýkat s Claytonem. Měli vůči tomu vztahu zásadní námitky.“

„Jo, je to docela gauner.“

„Ty ses s ním při tom výletu setkal?“

„Jo, setkal.“

„Tady aspoň vidíš, Scotte, že nejsi doživotně fixovaný na Azuru Prestonovou, jak ses obával.“

„Ne, to nejspíš ne. Teď mi zas dělá starosti, že budu už napořád zabouchnutej do vaší sestřenice.“

„Ach, myslím, že se z toho dostaneš. Jsi ještě hrozně mladý, Scotte.“

„Když to říkáte.“

Poklepala mě po zádech a šla dál. Myslete si o mně, že sem paranoidní, ale mám takovej pocit, že nás dala Uma s Casey dohromady jenom proto, aby rozbila vztah svý sestřenky s drahouškem Indym a moji posedlost Zee. Tyhle cvokaři dokážou bejt děsně fikaný. A to sem myslel, že tím, kdo tu tahá za provázky, sem já.

ÚTERÝ, 31. SPRNA

Škola začíná ode dneška za tejden. Pěknej vopruz, co?

11.05 — V hokně. Zkoušíme novej scénář. Brenda povídala, že jestli ještě jednou rozeseru její časovej harmonogram, tak prej osobně „zlikviduje můj sexuální život jednou provždy“. Nejsem si jistej, jestli směj šéfové svejm podřízenejm takhle vyhrožovat. V každým případě sem jenom nasucho polkl a slíbil, že už se to nikdy nestane.

Edwina se vrátila zpátky do kanclu na místo naší sekretářky. Normálně nebere trvalý džoby (líbí se jí různorodost dočasnejch umístění), ale usoudila, že náš sitkom působí „ohromně sympaticky“, a Veeva jí učinila nabídku, která se neodmítá. Plete teď svetr Jakeovi, protože Lillian má velkej výběr všelijaký přebytečný příze. Můj přijde na řadu hned po něm, jestli ještě ňáká zbyde.

13.42 — Stáj Veevinejch nápadníků se nejspíš zúžila na dva kusy. Ryder viděl v Entertainment Tonight reportáž vo premiéře Zpívající bandy. Zahlíd v ní Veevu, jak kráčí po rudým koberci Graumanova čínskýho divadla zavěšená do Desmonda Uptona. Zastavil se v kanclu TSP, aby se poptal, co to má jako bejt, a narazil tam na Miren. Představil sem je a on pozval moji švicu na oběd. Jasně že sem tuhle novinku okamžitě zavolal Ochechuli.

„Stejně byl na ni hrozně vysoký,“ prohlásila Connie. „Jsem toho názoru, že páry s absurdním výškovým rozdílem působí směšně. Člověka okamžitě napadne, jak se k sobě asi zapasují v posteli.“

„Budete fandit romanopiscovi nebo Carlylovi?“ zeptal sem se.

„To je hotová Sofiina volba, Scotte. Možná si radši podříznu žíly.“

16.12 — Zeptal sem se Miren, jestli jí neva, že je Ryder tak vysokej. Namítla, že s tím chlapem zatím jenom poobědvala, ale připustila, že přijala pozvání na zítřek na večeři. Bylo jí trochu trapný, když slyšela, že se nasírá do přítele svý sestřenky, ale Veeva jí dala zelenou. Veeva totiž usoudila, že by mohla bejt šťastná jedině s manželem, kterej je — stejně jako její milovanej tatík — cele voddanej umění.Předpokládám, že Desmond a Carlyle se do volný definice týhle kategorie kvalifikujou.

18.08 — Konečně se mi podařilo spojit s Casey. Volala mi z úkrytu v azalkovejch keřích na zadním dvorku, z mobilu, kterej si vypůjčila od svýho sedmiletýho souseda. Přivítání doma prej proběhlo votřesným způsobem, ale protestovat se neodvážila. Omluvila se za tu „noční můru“, kterou sem si prožil kvůli drahouškovi Indymu a jeho kámošům, já ji ale ujistil, že sem v naprostý pohodě. Zeptal sem se jí, jestli jí nějak neublížili.

„Ne, Aligátore. Ty výhrůžky znásilněním, to byly jenom silácké řeči kvůli tobě. Ti kluci vědí, že kdyby se mě třeba jen dotkli, můj táta by si přibil jejich skalpy nad postel. Nejspíš jsem nikdy dřív nevnímala tuhle Indyho ošklivou stránku. Byl to pro mě příšerný šok.“

„No, byl opilej a nasranej, žes mu dala kopačky.“

„Hrome, Aligátore, ty se ho snad ještě zastáváš?“

„Vůbec ne, lásko. Ten hajzlík je surovec a tys udělala dobře, že ses ho zbavila. Jak se ti povedlo profláknout číslo našeho pokoje?“

„To byla ode mě hloupost. Myslela jsem, že je Dancy moje kamarádka. Náš pokoj měl číslo 56 a já se jí jenom zmínila, jak je to zvláštní.“

„A co je na tom zvláštního?“

„Protože šestapadesátka je Indyho číslo ve fotbale. Nevšiml sis ho na jeho triku?“

„Ne, byla tma a já mu to triko celý poblil.“

„Mrzí mě, že tě tak praštil. To bylo od něho hrozně sprosté. Teď si nejspíš myslíš, že se tady stýkám se samýma gaunerama.“

To byla pravda, ale nahlas sem to neřek. Zeptal sem se jí na tu holčičí školu v Baton Rouge.

„Jo, Aligátore, už je to domluvené. Možná je to tak i lepší, protože si teď všichni ve městě, včetně mých vlastních rodičů, myslí, že jsem hrozná coura a ztělesnění všeho zla. Dneska mě vzali k doktorovi.“

„A proč?“

„Aby mě otestoval na sexuálně přenosné choroby a zjistil, jestli nejsem těhotná. Nejsem, pro případ, že by ti to dělalo starosti.“

„Mrzí mě, že sem tě dostal do takovýho průseru, lásko.“

„Já si nestěžuju, Aligátore. Jsi jediná dobrá věc v mém životě. Zažila jsem s tebou něco úžasného. A aspoň tě můžu vídat v telce.“

„Kdy odjíždíš do Baton Rouge?“

„V pátek. Doufám, že ta škola nebude tak hrozná, jak to zatím vypadá. Jeptišky tam prý nedovolují holkám mít u sebe mobily.“

„To je barbarský!“

„Jo, no, určitě se tam nějaký podaří propašovat.“

Po tomhle se spojení přerušilo. Chvíli sem čekal, že mi zavolá zpátky, a pak zkusil na to číslo zavolat. Nikdo to nebral. Je to hrozně deprimující, jak odporným způsobem se to celé vyvrbilo.

ZÁŘÍ

STŘEDA, 1. ZÁŘÍ

Velká novina na druhý straně dnešních ranních Los Angeles Times: Violet Prestonová podala žádost o rozvod, jako důvod uvádí „nesmiřitelné rozdíly“. V sáhodlouhým článku se zdůrazňovalo, že uznávanej herec teď „otevřeně žije“ se sestrou Vijaye Joshiho, autora „skandálního životopisu“ (k dostání výhradně na webu), kterej Trent tak „důrazně odsoudil“. Jako byste nemohli milovat holku a současně nenávidět jejího bratra. Na druhou stranu to může vyvolávat jistý rozpaky při rodinnejch slezinách, pokud Trent a Apurva zůstanou pohromadě. V článku se vobjevila taky poznámka, že Vijayova webovka už doteď zaznamenala víc jak deset milionů stažení.

V práci mi Zee řekla, jak je šťastná, že už maj aspoň za sebou to období nejistoty. Trent a Violet se vcelku domluvili, vážným kamenem úrazu prej ale zůstává jejich velkolepej bungalov Green a Green.

„Táta ten dům miluje,“ vysvětlovala Zee, „ale nemůže si tam nastěhovat Apurvu, protože by si pak připadala ještě víc jako hnusná rozvracečka manželství.“

„Nemůže tam zůstat tvoje máma?“ zeptal sem se.

„Mohla by, kdyby jí každá lampa od Tiffanyho a pohovka Stickley nepřipomínaly mýho tátu. Celé roky spolu strávili renovací toho domu. Tvoje máma se na to přijde dneska odpoledne podívat.“

„Fakticky? A proč?“

„Možná se už brzo postěhuješ do Pasadeny, Scotte.“

„A kam pak půjdeš ty!?“

„Bůhví. Nejspíš na parkoviště karavanů ve Van Nuys, kam patřím.“

„To neříkej, Zee. Jsem si jistej, že to celý ještě nabere nějakej šťastnej konec.“

„A proč by mělo, Scotte? Nic jiného šťastně neskončilo.“

Přál bych si, aby se Zee trochu rozveselila. Bolí mě, když ji vidím takhle utrápenou.

15.12 — Právě sem dával interview reportérce z Variety. Propagační oddělení HBO rozjíždí reklamu na náš seroš. Reportérka byla taková docela sexy koc, která se ze mě furt snažila vydolovat, jestli se zajímám vo Azuru Prestonovou. Jasně že jo, ale určitě sem to nehodlal vyblekotat do médií. Vlastně jenom hodně málo z toho, co sem řek, aspoň vzdáleně připomínalo pravdu, obzvlášť ta pasáž, kde sem tvrdil, jak sem unešenej, že můžu makat se svým talentovaným otcem. Bůhvíkterej ďábelskej koutek mýho mozku zplodil tendle výrok. Nenápadně sem do rozhovoru vsunul spoustu chvály na StopPoty, který mi, jak sem tvrdil, pomáhaly při hraní, protože mě ušetřily obav z nepříjemnýho tělesnýho pachu pod rozhicovanými televizními světly.

Seriál ovšem zatím uvázl na mrtvým bodě. Vůbec se mi nechce věřit, že zítra večer budeme točit naostro. Dokonce i Brenda vypadá ustaraně.

20.48 — Máma se do Zeeina domu úplně zamilovala, ale fotřík se staví na zadní. Tvrdí, že v Pasadeně je moc vedro a smog, a je to prej moc daleko od studia. Máma prohlásila, že v Pasadeně je „daleko větší chládek“ než v Las Vegas, a pokud jde o smog, „není to tam o nic horší“. Dodala, že pokud si bude fotřík stát za svým, budem „tábořit“ v Tylerově domě pro hosty věčně. Odpověděl, že tohle místo považuje prozatím za „naprosto vyhovující“ a má příliš moc práce s tím, jak seriál trochu rozjet, než aby myslel na nějaký stěhování. Taky prohlásil, že Prestonův dům bude nejspíš „příliš drahý“. Zrovna teď si připadá jako naprostej žebrák, protože právě dostal účet na 2200 dolarů z jacksonskýho špitálu. Poradil sem mu, ať to neplatí, dyť co mně můžou udělat, „ufiknout vyléčený nohy“?

Mám takovýho tucha, že účet za výlet s Casey bude nakonec ještě pěkně mastnej.

21.38 — Od Casey žádnej telefonát ani e-mail. Vypadá to, jako by úplně zmizela z povrchu zemskýho. Její rodiče musej bejt naprostý neandrtálci, což je dost divný, protože Jake tvrdí, že Umin táta je děsně osvícenej.

23.05 — Právě mi volal starej kámoš Zack z Vegas. Viděl mě v telce! Povídal, že upoutávky na náš sitkom na HBO prej obsahujou klipy z pilotního dílu.

„Jak sem vypadal?“ zeptal sem se.

„O nic hůř než normálně.“

„S díky nasrat. Jak sem hrál?“

„Ahá, tak tys hrál, Scotte?“

„S díky dabl nasrat.“

„Ta tvoje ségra v tom seroši je teda fakt sexy.“

„Jo, já vím.“

„Užs ji přefik?“

„Zee ne. Ale už sem byl tam, kde mě bůh a příroda chtěli mít.“

Vylíčil sem mu kompletně průběh svejch dobrodružství s Casey.

„Do prdele, vole!“ prohlásil. „Tak tvoje holka je dva tisíce mil daleko a hlídaj ji bojechtivý jepťule?“

„Já vím, Zacku. Je to na hovno.“

23.48 — Miren se právě vrátila z večeře s Ryderem. Začínám mít pocit, že se zrovna nehrne dom. Nevypadala, že by se oblíkala ve spěchu a mejkap taky neměla rozmazanej. Takže hádám, že dneska šlo fakt jenom o tu večeři. Povídala, že Ryder je „velice milý“. Tak trochu nicneříkající, ale nesmíme zapomínat, že ta holka pochází z rodu Saundersovejch.

ČTVRTEK, 2. ZÁŘÍ

V článku ve Variety ani zmínka vo StopPotech. Nesnáším, když tisk nezveřejní celou verzi. Máma ovšem stejně zaběhla koupit ještě jeden výtisk. Zakládá album s novinovejma výstřižkama o mý maličkosti.

Znovu se vrátil obávanej syndrom svědivýho rozkroku. Nevidím žádnej důvod, proč bych měl ohrožovat svý budoucí reprodukční schopnosti (vyholováním šourku), ježto na obzoru není nikdo, kdo by to moh vocenit.

11.08 — V hokně. Zkoušíme, zkoušíme a zkoušíme. Pořád je to ale docela sranda. Jake mi do týhle epizody napsal pár vtipnejch replik. Vypadá to, že mám dobrou paměť na dialogy. Po jediným přečtení sem schopnej napovídat ostatním hercům text, pokud ho zapomenou. Eric povídal, že by ze mě moh bejt jednoho dne „velkej herec“, pokud na tom trochu máknu.

12.45 — Kasírka v kantýně na mě dneska koukala novejma očima plnýma respektu, když sem jí platil za burger ze svý plechový kabelky. Nic vás tak nepozvedne v očích mas, jako když se vobjevíte v médiích.

15.18 — Veeva nás představila Mattovi, našemu novýmu soukromýmu učiteli. Je to obtloustlej plešatej chlápek asi fotříkova věku. Plán zní, že budem chodit do školy o pátcích a pondělcích a zbytek času nás bude Matt učit na place. Musí konzultovat s našima učitelama, aby pokryl všecko, co promeškáme za ty tři dny, který budem každej tejden ve škole chybět. Moje vyučovací hodiny se musej důkladně dokumentovat, poněvadž spadám do obávaný kategorie „pod šestnáct let“. Zee i já sme toho názoru, že celá tahle blbost s vyučováním bude akorát tak kapitální vopruz. A stejně na tom prd sejde, pokud zůstanem profesionálně u herectví. Některý herci sou chytrý a vyznaj se ve světě, ale divákům jde stejně dycky na nervy, když se rozhodnou promlouvat k aktuálním tématům dne.

23.48 — Další díl je v suchu. Amber, naše maskérka, dělala s mým ksichtem, co se dalo, ale stejně mi museli vložit do úst tuhle vysvětlující větu: „Teda, ty komáři se letos fakticky přemnožili.“ Natáčení probíhalo překvapivě dobře. Jednu scénu sme museli vzít natřikrát, to když fotříkovi furt padaly vibrátory, se kterejma žongloval. (HBO požadovalo, abysme tam zařadili pár společensky přijatelnejch nemravností, když ten seroš běží na kabelovce.) Dneska tvořily publikum zahradnický spolky z Valley. Vlna chichotání při každý sexuální narážce, přesně jak se dalo čekat.

PÁTEK, 3. ZÁŘÍ

Od Casey pořád žádná zpráva. Počítám, že už je dneska na cestě do Baton Rouge, kde ji čeká krutý věznění v tý dívčí škole. Doufám, že se tam k ní nebudou chovat moc surově. Taky doufám, že se jí drahoušek Indy omluvil, jak slíbil. Vyžvanil sem to o nás Zackovi, ale nepředpokládám, že by jí vadilo stát se předmětem pubertálních drbů ve vzdáleným Las Vegas.

Dneska sme měli v práci čtenou zkoušku třetí epizody. U stolu s náma seděly dvě nový koc, který se tenhle tejden maj stát objektama fotříkova cizoložnýho chtíče. Jedna byla oslnivá černoška, která bude odrážet milostný výpady Carla Gobyho. Podle všeho to bude dost peprnej díl. Doufám, že nás nezačnou vopruzovat lidi z Národní asociace pro rozvoj barevnýho vobyvatelstva.

21.46 — Další excelentní baskická večeře, kterou připravila Miren. Jednoho dne se jí budu muset zeptat, co přesně to Baskicko vlastně je. Na stole děsně okázalá kytice, kterou mý sestře spolu s připojeným zamilovaným psaníčkem poslal Ryder Ohlmann (taky jí denně telefonuje). Dneska večer byla zvláštním hostem Mirenina pravá a jediná máti zploditelka. Jo, máma musela zasednout u večeře k jednomu stolu s fotříkovou první (a možná stále platnou) manželkou. Jedna věc se musí Sheeni nechat: je fakt nepřekonatelnej mistr v tom, jak pronášet rafinovaně uštěpačný poznámky. Míň vnímavá osoba než moje máma by si možná myslela, že jí Sheeni fakticky skládá kompliment, když komentovala její čerstvě vyspravený šaty vod Adriana ze čtyřicátejch let. Fotřík vypadal, že mu to nedochází, jako obvykle, mně ani Miren ovšem ty její podlosti neunikly. Přesto zůstali všichni zdvořilí a nepadla jediná rána. Máma a Sheeni se dokonce tak trochu jako by objaly, když host vodcházel. Dohodly se, že spolu musí „někdy zajít na oběd“, ani jedna se ovšem nevytasila s diářem ani neurčila pevný datum.

U večeře si chtěla Sheeni poslechnout všecko o mém „nedávném výletu na východ“. To jí musela vyžvanit Veeva. Řek sem, že sem byl „navštívit kamarádku“ a i přes Sheenino vytrvalý šťourání jí sdělil jen nezbytný minimum detailů. Pro mámu to bylo citlivý téma, protože všichni věděli, že sem si v tom hotelu divže nevyšukal mozek z hlavy. I Sheeni se mě, jako všichni ostatní, zeptala, jestli sem odcestoval do Mississippi s úmyslem se oženit.

„Vůbec ne,“ odpověděl sem. „Na to sem ještě moc mladej.“

„Jednu dobu to byla hrozná móda, Scotte,“ odpověděla Sheeni. „Všichni utíkali do Mississippi, aby se tam vzali. Tuším si vzpomínám, že jsem tehdy té mánii sama podlehla s tvým otcem. Jaké jméno jsi to tehdy používal, Nicku?“

„Uf, Rick S. Hunter,“ odvětil ne zrovna štěstím bez sebe.

„To je ono,“ řekla Sheeni. „V té době, Scotte, měnil tvůj táta identity stejně často jako jiní kluci ponožky. Když se kdysi vrátil z Tijuany, vypadal jako hodně podivný klon Jeana-Paula Belmonda.“

„To byla Ensenada,“ řek fotřík. „Ta klinika byla v Ensenadě.“

„Já teda žádnou podobnost nevidím, tati,“ poznamenala Miren.

„No, co jde tam, jde i zpátky,“ vysvětlil fotřík celej rudej. „Už je to všecko hrozně dávno. Scott nás ujistil, že se nechystá podnikat žádné další výpravy do Mississippi.“

Ne, do Mississippi ne, ale jiný jižanský státy ještě nejsou tak docela mimo hru.

Po večeři poslala Miren kolem stolu fotky svý sestry Nerey, švagra Esteba a jejich dvouletýho syna Todora. Blbě zvolený méno, pokud ten kluk někdy hodlá přijet do Spojenejch států. Od prvního dne se mu budou na hřišti posmívat. Protože se Sheeni naježila pokaždý, když ste Todora nazvali jejím vnukem, dělal sem to tak často, jak to jenom šlo. Fotříkovi podle všeho nevadilo, že je děda, a prohlásil, že by se s tím „malým klučíkem“ hrozně rád setkal. Bude ale dost vobtížný domluvit návštěvu, protože fotřík je uvázanej u toho televizního seriálu a oni sou zas otroci svýho cirkusu. Spočítal sem si, že Todorova přítomnost na týhle planetě ze mě dělá strejdu. Na fotkách vypadá jako pěknej otrava, a mně naprosto vyhovuje, když můj upatlanej synovec zůstavá na jiný polokouli.

22.47 — Z ložnice mejch rodičů se ozývá jakejsi křik. Předpokládám, že si tam máma vylívá frustraci. Miren z toho byla trochu znepokojená, ale vysvětlil sem jí, že je to jenom momentální bouřka, která se zas přežene.

SOBOTA, 4. ZÁŘÍ

Uplynul tejden, co sem to dělal šestkrát po sobě s Casey. A žádný velký vyhlídky, že bych to moh třeba jenom jednou dělat s někým dalším. Mám v merku pár velice lákavejch finančně výhodnejch letů do Baton Rouge. Tak si říkám, jestli sou ty jepťule vozbrojený nebo jestli absolvovaly nějakej výcvik v bojovejch uměních. Pokud sem se ale v Jacksonu něco naučil, tak že fakticky nechci strávit za mřížema už ani minutu. A taky bych nerad ještě někdy zakusil na vlastní kůži sílu Brendina hněvu, pokud bych nepřišel do práce.

Na webovce Yazoo City sem našel tenhle záznam z 6. května zpřed jednatřiceti let: Rick Shunter a S. Heridan Sandersová. To druhý méno má dost blízko k Saundersový a Sheenino křestní jméno je samozřejmě Sheridan. Takže nejenom že fotřík lhal vo svým věku, voni taky těžce zfalšovali svoji totožnost. Nejspíš jim byl na horký stopě někdo fakticky nebezpečnej. Já bych tipoval, že se skrejvali před Sheeniným nasraným fotříkem, tím kulkama prošpikovaným právníkem.

11.05 — Po obědě jedem všichni do Pasadeny prohlídnout si Zeein dům. Dneska ráno volal fotříkovi z Vancouveru zpanikařenej Trent. Děsně se bojí, že jestli ten barák prodá, noví vlastníci to tam okamžitě předělaj na něco ve stylu francouzskýho venkova. Nabíd se, že nám to pronajme s kompletním zařízením za nízkej měsíční nájem, pod podmínkou, že Scott nebude kopat do mičudy v blízkosti velevzácnejch lamp vod Tiffanyho. Fotřík ho ujistil, že sem se dobrovolně nedotk míče od chvíle, co mi byly tři.

16.19 — Připadali sme si trochu jako supi, když sme takhle vpadli do domu Prestonovejch, ale Violet nás uvítala velice přátelsky. Zee měla pravdu: vstoupit do jejich baráku je jako vrátit se v čase do roku 1905. Dokonce i jediná mrňavá telka je schovaná za panelovejma dvířkama ve starožitný dubový skříňce. Na poschodí čtyři velký ložnice, ale jenom dvě prďatý koupelny — obě umístěný na hlavní chodbě. Na přízemí je za kuchyní mrňavej pokojík pro služku, kam Prestonovi upichujou hosty. Impozantní vchod, salon, jídelna a knihovna s francouzskejma oknama, který vedou na kamennou terasu. Hezkej výhled přes Arroyo k Rose Bowl v dálce. Rustikální rybníček, ve kterým netečně plaval sem a tam zlatej kapr (a nejspíš se sám sebe ptal: „Kdepak je Trent?“).

Máma i Miren z toho baráku byly děsně unešený, zato muži se k němu stavěli skepticky. Fotřík má pocit, že je to hrozně malý a nemoderní. Já prohlásil, že je to příšerně daleko vod pláže a důvěrně známý Santa Monicy. Zee mě odtáhla do svý ložnice a zavřela dveře. Už sem byl morálně připravenej, že mě na místě zmermomocní, ale ona si chtěla jenom promluvit.

„Že je tenhle dům hotové umělecké dílo, Scotty?“

„Jo, nejspíš jo. Máš hezkej pokoj. Páni, tady je ale spousta šatních skříní.“

Lemovaly celý dvě zdi jako na nějakým výprodeji použitýho nábytku.

„To ani zdaleka nestačí, Scotty. Většinu svých šatů mám uskladněnou v podkroví. Přišla jsem na řešení našich problémů.“

„Tak fajn, poslouchám.“

„Takže vy si pronajmete tenhle dům. Máma se vrátí zpátky do Anglie. Táta a Apurva půjdou, kam budou chtít. A já zůstanu tady s váma a budu bydlet dál ve svým pokoji.“

„Mně to zní skvěle, Zee, až na jeden detail.“

„A to je co, Scotty?“

„Máma si nepřeje, abych měl s někým sex, dokud mi nebude osmnáct.“

„Žádnej problém, Scotty. Nebudem spolu spát.“

„Možná ne, ale ona dobře ví, že bych chtěl. Nikdy na to nepřistoupí.“

„No tak donutím tátu, aby z toho udělal podmínku pronájmu. Připadá si děsně provinile, udělá, co mi na očích vidí. A navíc můžu vždycky argumentovat, že tohle řešení bude mít nejmíň rušivý vliv na můj život. Určitě dokážu přesvědčit i tvoji mámu. Jsem ochotná složit slib cudnosti.“

„Máma se právě s jedním takovým spálila v případě Casey,“ upozornil sem.

„Řeknu jí, že k tobě cítím sourozeneckou lásku, Scotte. A taky mám hrozně ráda tvoji sestru Miren. Bude z nás jedna velká šťastná rodina. Bude to skvělé!“

Zee nocující každou noc přímo naproti mně přes chodbu. To zní rozhodně zajímavě.

21.39 — Fotřík nás všech šest vytáh na večeři do japonský restaurace v Pasadeně. Zee je velká fanynka suši, ale i tak ji miluju. O svým plánu neřekla ani slovo, protože sem ji přesvědčil, že by měla moji mámu napřed trochu nalomit. Takže jenom poznamenala, jak moc ji bavilo hrát moji sestru v telce a že si myslí, že se mezi náma vyvinulo skutečně sourozenecký pouto. Poděkovala, že sem jí nabídl tak cenné „bratrské rady“, když se rozešla s Frankem. Odvětil sem, že určitě můžu z její strany počítat zas s jejími „sesterskými moudry“, kterejma mi pomůže překonávat drsný momenty v mejch budoucích vztazích.

Někdy v půlce večeře se máma omluvila a šla si vzít hovor od Lillian. Telefonovala jí z líbánkovýho apartmá kasina Normandie. Takže strejda Jake z toho přece jenom na poslední minutu nevycouval. Je teď doživotně (jak aspoň všichni doufáme) připoutanej k tý nejlepší možný koc. A komu by měl asi tak poděkovat, že si užívá manželskejch radovánek?

Očekávám, že si od toho chlapa vyslechnu nějakej projev vděčnosti, až se vrátí.

Dnešek přines dobrý zprávy i pro Tylera. Rudí obři vyhráli odpoledne svůj exhibiční zápas vo jednadvacet bodů. Quarterback začal pít Rakeťáky a podle všeho je teď na hřišti daleko průraznější.

NEDĚLE, 5. ZÁŘÍ

Dneska mě vyvlekli z postele děsně brzo kvůli brunchi s Tylerem. Všichni obvyklí podezřelí plus Ryder, kterej se oddaně dvoří mý ségře. Velkolepý oznámení našeho hostitele: svatba je stanovená na 16. října. Ten tejden maj Rudí obři pauzu, takže datum je volný. Zvaní sme všichni, a prosím žádný dary. Dneska ráno velký oslavy se srdečnejma gratulacema vod všech přítomnejch. Tyler a Uma přímo září štěstím. Jenom doufám, že si vzpomenou, kdo je svedl dohromady.

Do prčic, měl bych tudle činnost vykonávat za provizi.

11.42 — Právě sem volal Veevě, abych jí sdělil ty novinky. Oznámila mi, že se jí povedlo Umu předběhnout vo minimálně dvanáct hodin. Včera večer se oficiálně zasnoubila s Desmondem Uptonem, a jasně tím Sylvii (i mně) ukázala, že pokud de vo dohazovačství, sme naprostý žabaři.

„Užs to řekla svý mámě?“ zeptal sem se.

„Jo, a jistým zdráhavým způsobem projevila i trochu nadšení. Přála bych si, aby přestala číst všecky ty romány Milese Northa. Rozhodně nejsou určené k tomu, aby je hltaly všetečné tchyně.“

„Kdy se budete brát?“

„No, už to tak vypadá, že to budem muset zvládnout před 16. říjnem, co?“

„Ty máš naštěkaný v boudě?“

„Ne, ale vykašlala jsem se na všecku antikoncepci. Doufám, že budu brzo zářit ve vlastním dětským filmu.“

„Tady jde o zásadní krok, Veevo. Jseš si jistá, že Desmond je ten pravej?“

„Vůbec ne, Scotte, a nechci být. Když jsi si jistý, že sis vybral správně, přímo jako by sis tím říkal o zklamání.“

„No, tak teda gratuluju.“

„Díky. Chceš mi přijít na svatbu?“

„Jasně.“

„Uvidím, co se s tím dá dělat.“

14.12 — Konečně se mi ozvala Casey. Mohla mluvit jenom krátce. Volala mi přes skype na laptopu, kterej patří holce ménem Mary Elizabeth. Věřte si tomu nebo ne, v její škole nemaj wifinu.

„Tak jak ses potom se mnou spojila, lásko?“ zeptal sem se.

„Je to tak trochu zázrak, Aligátore. Jedna holka, jistá Mary Katherine, má přítele, který je hrozně šikovný přes počítače. Každou neděli odpoledne zaparkuje na opačné straně zdi a nastaví otevřenou WiFi síť přes nějaké udělátko, co má připojené na svém iPhonu. Všechny se k smrti děsíme toho, že by se s ním třeba mohla rozejít.“

„Kolem tý školy stojí zeď?“ zeptal sem se šokovaně.

„No, jde spíš o vysoký železný plot. Je to tu trochu jako sedět ve vězení, jenom se spoustou bohoslužeb a modliteb. Zpověď je povinná. Dneska ráno jsem knězi pěkně zavařila mozek. I když si říkám, že jsem k němu klidně mohla být upřímná, protože jediné, co chtějí slyšet, jsou špinavosti. Všechny jeptišky se teď modlí za moji spásu.“

„Můžeš opustit pozemek školy?“

„Jenom s povolenkou. A teprve když už tu člověk nějakou dobu žije a prokáže svoji důvěryhodnost. A musí s tím souhlasit i rodiče. Chybíš mi, Aligátore.“

„I ty mi chybíš, lásko.“

„Jak jde hraní?“

Poreferoval sem jí o nejnovějším vývoji našeho sitkomu, svatbě stejdy Jakea a Umině zasnoubení.

„Zúčastní se její svatby tvoje rodina?“ zeptal sem se.

„To pochybuju, Aligátore. Nemají velkou radost, že mě s tebou Uma seznámila. Volal můj táta tvému tátovi?“

„Myslím, že ne.“

„To je dobře. Vyhrožoval tím. Možná pošle tvému otci účet od doktora.“

„To je dobrý. Tatík to zvládne.“

„Už mi pomalu dobíhá čas, Aligátore. Zavolám ti zase příští týden touhle dobou, pokud to půjde. Miluju tě.“

„Já tě taky miluju, lásko.“

Do hajzlu. Zee se zasekla někde na začátku dvacátýho století a moje druhá holka žije ve středověku.

19.12 — Dneska u večeře jenom my tři, Miren byla venku s Ryderem. Máma po mně podezíravě pokukovala a vyptávala se, jaký sou mý city vůči Azuře Prestonový. Prohlásil sem, že dřív sem si myslel, že ji mám rád, ale když sem potkal Casey, uvědomil sem si, že není můj typ.

„Zee je milá, ale tak trochu nestálá. A děsně náročná na údržbu. Do Casey sem se zamiloval, protože stojí nohama na zemi.“

„Uvědomuješ si, že Umina sestřenice je teď pro tebe nedostupná, že jo, Scotte?“ zeptala se.

„Uvědomuju si, že sedí v lochu přestrojeným za školu někde v Louisianě. Uvědomuju si, že naše situace je v podstatě beznadějná.“

„Dobře,“ usmála se máma. „Takže už se nechceš vrátit zpátky k Azuře?“

„Ne po tom, co mi provedla s Frankem. Proč?“

„Ale, jen se tak ptám.“

Kdybych měl hádat, řek bych, že mluvila s Trentem Prestonem.

PONDĚLÍ, 6. ZÁŘÍ

Dneska žádná hokna, protože tu máme Svátek práce. Škola začíná až zítra, teda za předpokladu, že do tý doby nenastane konec světa. Fotřík byl u snídaně trochu nasranej, protože Miren včera v noci nepřišla dom. Máma ho upozornila, že už je jí dvaatřicet a může si dělat, co chce. (Kéž by to tak viděla stejně, pokud jde vo mě.) Fotřík prohlásil, že by ji nezabilo, kdyby zavolala.

Fotřík je DALEKO veselejší, co se Miren zas vrátila. Můžu jenom spekulovat proč. Je možný, že mu tolik zlepšuje náladu, protože mu připomíná Sheeni? Když se tady ale tuhle večer objevila samotná Sheeni Saundersová, tak nevypadal zdaleka tak nadšeně. Nebo je jedním z těch otců, co sou nejšťastnější ve společnosti svejch dcer? Je pravda, že my Twispové máme od přírody tendence soupeřit s druhejma chlapama, a pokud jde vo něj, tak já do tý kategorie spadám taky. Tak jak potom vysvětlit ty jeho slzy v Jacksonu, když sem spadnul do průseru? Člověku by z toho mohlo fakticky hrábnout, když se snaží porozumět svejm rodičům.

Dneska žádnej sváteční výlet. Máma říká, že fotřík je příliš vyčerpanej z práce a potřebuje den naprostýho odpočinku. Mně to vůbec neva, protože rodinný výlety jsou většinou dost otravný. Podnikl sem dlouhou vyjížďku na kole a pak splknul s Marcusem. Nějakou dobu sem s ním nemluvil, ale poněvadž mu moje ostentativní přehlížení bylo totálně ukradený, nemuseli sme se ani usmiřovat. Marcus se mi celej šťastnej pochlubil, že ho Tyler požádal, aby mu šel na svatbu za svědka.

„Auvajs,“ řek sem. „Tetě Joanie se to líbit nebude.“

„Já sem ta nejmenší z jejích starostí, Scotte. Tyler pozval i svýho tatíka a jeho dvě manželky.“

Marcus se mě zeptal, jak se mi podařilo si v Mississippi tak zrychtovat nohy, a moji standardní odpověď odbyl se slovy, abych „přestal plácat kraviny“. Tak sem mu ve vší důvěrnosti povykládal o svým únosu z hotelu. Řek, že „mississippská bílá chátra“ dřív takhle pravidelně vystartovávala po jeho soukmenovcích, akorát že je nepouštěla na svobodu s „úsměvem a potřesením ruky“ po straně silnice. Vo pomoc se nemohli obrátit ani na představitele zákona, protože nejspíš nejeden z těch násilníků schovanejch pod bílejma prostěradlama nosil vodznak.

21.28 — Tuhle konverzaci sem vyslech, když se Miren vrátila domů. Jako správnej slídil sem se schovával za dveřma jejího pokoje.

„Takže tobě se tenhle Ryder líbí?“ zeptal se fotřík.

„Ano, líbí. Nejsem si ale jistá, kam to případně povede, protože jsem tady jen na krátkodobé vízum.“

„No tak s tím bych si starosti nedělal.“

„Proč ne?“ zeptala se Miren.

„Protože Ryder je Tylerův brácha. Existuje jen málo dveří, které Tyler nedokáže otevřít, nebo problémů, které není schopný vyřešit.“

„Netušila jsem, že by Spojené státy byly až takhle zkorumpované.“

„Peníze mluví všude stejným jazykem, Miren. A Tyler zkrátka ví, jak ledacos zařídit. Dokáže se v tomhle systému orientovat jako nikdo druhý.“

„Je to fakt ohromně zajímavý člověk. Mám ráda i Umu. Trochu jsem si s ní povídala na vaší svatbě, když tam byla s Jakem.“

Probírali Tylerovy svatební plány a pak se Miren fotříka zeptala, jak se cítil, když se tuhle večer viděl při večeři se Sheeni.

„Víš, Miren, tvoje matka strávila dvaatřicet let tím, že mi slovy i skutky dokazovala, že ke mně necítí nejmenší ohledy. Mám takový pocit, že mě konečně přesvědčila.“

„Já jsem si jistá, že k tobě určitě něco cítí, papa.“

„Možná něco málo, ale já si nestěžuju. V mým věku je osvěžující postavit se realitě čelem a odhodit stranou bláhové představy mládí.“

„Vždyť ty ještě nejsi tak starý!“

„Díky. Jsem zhruba v půlce života, za předpokladu, že tady budu strašit do čtyřiadevadesáti.“

„A já vím určitě, že rozhodně budeš,“ rozesmála se moje švica.

Bože, to doufám ne. Přece nemůžu čekat na svý dědictví tak děsně dlouho.

ÚTERÝ, 7. ZÁŘÍ

Začíná školní rok. Fuj! I když normálně do školy v úterky chodit nebudu, dneska tam musím, abych se seznámil s učitelama, převzal knížky, naučil se najít cestu na hajzlík a poskytl spolužákům šanci, aby mě mohli coby nováčka tejrat, či v lepším případě ignorovat. Už se nemůžu dočkat.

ČTVRTEK, 9. ZÁŘÍ

Další díl v kupě. Tohle byl zatím ten nejhektičtější tejden, protože v pondělí sme měli svátek, pak začala škola, a navíc mě Matt každou volnou chvíli votravoval, abych pracoval na příkladech z geometrie. Ptám se vás, co má planimetrie společnýho s moderním životem? Na těchhle prestižních soukromejch školách si podle všeho myslej, že musí do studentů natlouct děsný kvanta učiva, aby ospravedlnili ty děsuplný účty za školný. Učitelé vám tam nakládaj úkolů, jako by vzdělávání byl džob na plnej úvazek. Moji spolužáci navíc vykazujou známky značný soutěživosti. O novýho kluka projevili drobnej zájem, protože je příbuznej Tylera Twispa a údajně pracuje na nějakým novým televizním seroši. Zeeini kamarádi, se kterejma sem se zatím potkal, na mě žádnej velkej dojem neudělali. Jasně, jsou to všecko nafoukaný třeťáci a čtvrťáci a pouhý druháky považujou za chamraď.

Takže přesun do Pasadeny je vodpískanej. Jako většina božskejch vizí se ukázala i tahle až příliš dobrá, aby to byla pravda. Máma sice fotříka přesvědčila, ale Violet se rozhodla, že není připravená „opustit“ svou dceru. Teď se pro změnu rozhodla, že setrvá na místě a provede několik tolik potřebných „modernizací“. Možná prodá mámě za lacino jednu dvě lampy od Tiffanyho. Zní to jako dobrej způsob, jak se zaměstnat a současně potejrat svýho brzo už exmanžela za jeho zradu.

NEDĚLE, 12. ZÁŘÍ

Sem moc zaneprázdněnej, abych se do deníku nějak sáhodlouze rozepisoval. Ráno žádnej brunch s Tylerem, protože dneska začíná regulérní fotbalová sezona. Rudí obři vyhráli vo dva touchdowny, i když mně je to teda srdečně u prdele. Máma a fotřík šli na zápas s Jakem, Lillian, Miren a Ryderem, akorát já zůstal doma a doháněl domácí úkoly. Stal se ze mě naprostej votrok.

Casey se mi ohlásila na svý vyhrazený čtyři minuty. Říkala, že si zapisuje hojný poznámky pro svý „sžíravý memoáry“ o životě v katolický dívčí škole. Má v úmyslu dát to vyžrat celýmu Vatikánu až po papeže. Dala dohromady partu stejně smýšlejících holek s kriminálnickejma sklonama (samý nepanny odsouzený k plamenům pekelným) a společně rebelujou. Co nejrychlejc sme si sdělili veškerý novinky a pak vyzkoušeli trochu experimentálního sexu po telefonu. Výrazně míň uspokojivý než v reálu.

PÁTEK, 17. ZÁŘÍ

Náš sitkom měl včera večer premiéru na HBO. Ironií osudu sme na něj nemohli koukat, protože sme měli hafo práce s natáčením další epizody. V dnešních Los Angeles Times se objevila docela příznivá recenze. Fotříka vychvalovali jako „nejzábavnějšího komického žongléra od dob W. C. Fieldse“. Veeva upozornila, že je to, jako kdyby řekli, že je „největší stavitel archy a zachránce zvířat od dob Noemových“. Ono taky ve fotříkově oboru žádná velká konkurence není. O herci ztělesňujícím Bobbyho Twispa nepadla v recenzi ani zmínka. No jo, musím bejt vděčnej, že si mě aspoň nevybrali jako odstrašující případ.

PONDĚLÍ, 20. ZÁŘÍ

Dneska sem ve škole díky svýmu účinkování v bedně výrazně stoupl v ceně. Dost pomohlo, že školní webovka dala na ten seroš minulej tejden upoutávku. Náš debut okomentovalo docela dost děcek. A některý ty připomínky nebyly ani zdaleka lichotivý.

STŘEDA, 22. ZÁŘÍ

Veevě dneska volali z časopisu Teen People. Chtěj napsat článek o Zee a o mně. Taky mi začly přicházet dost divný dopisy vod osamělejch puberťaček. Fanouškovská pošta?

NEDĚLE, 26. ZÁŘÍ

Rudí obři si dneska připsali třetí vítězství v řadě. Všichni Twispovci sou nadšený, včetně — jak aspoň panuje všeobecný mínění — mě.

Dneska odpoledne mi volala holka ménem Mary Margaret, která mi sdělila, že Casey se mnou mluvit nemůže, protože prej musí absolvovat „duchovní cvičení“ kvůli celý řadě přestupků proti školnímu řádu. Totální mizérie. Mám pocit, že mi proklouzává pod rukama, a já s tím nemůžu vůbec nic dělat.

Další zneklidňující novinky: Veeva hlásí, že náš rating není zrovna nejlepší. Naštěstí se má tenhle tejden vobjevit jako hostující hvězda Trent. Hraje pohlednýho a bohatýho hřebce, co se oženil s fotříkovou první láskou. Veeva navrhovala, abysme pro roli Trentovy manželky zkusili její tetu, ale fotřík tenhle nápad okamžitě vetoval.

Strejda Jake chrlí fakticky vtipný scénáře (za asistence čtyř novejch najatejch pisálků). Vypadá to, že mu manželství svědčí. Pokud vás teda zajímá můj názor, tak jeho žena má na těch zábavnejch replikách nemalej podíl.

ŘÍJEN

STŘEDA, 6. ŘÍJNA

Takovej Eric například je celej unešenej, že budeme mít tenhle tejden na place dovopravdickýho herce. Počítám, že takovýmu zasvěcenci Thálie a absolventovi Yale to tady většinu času připadá jak v ochotnickým divadle. Trent je překvapivě nevýbojnej na superstar, která se zahazuje prací v obyčejný televizi. Pokud na něj Brenda nějak tlačí, vytasí „skromnou připomínku“, díky který je pak ta scéna dvakrát tak srandovní. Nejnáročnější výzvu pro něj představuje neznervózňovat vlastní dceru.

Dneska ráno sme se setkali s Apurvou. Ze všech ženskejch tady, co jim táhne na padesátku, vypadá Apurva zdaleka nejzachovaleji. Není vůbec žádnou záhadou, proč se Trent nechal zlákat zpátky do její náruče. Nádherný tmavý oči a naprosto okouzlující přízvuk. A taky je daleko víc sexy než Sheeni. Myslím, že Apurva měla obavy ze setkání s Violetinou dcerou, ale když se Zee překonaly počáteční rozpaky, prokecaly pak spolu každou pauzu. Děcka sou dneska daleko flexibilnější, protože ve skutečnosti neočekávají, že spolu jejich rodiče zůstanou navěky. Jak řekla Zee Apurvě, přeje si jenom to, aby byl její táta šťastnej.

Člověk se nestačí divit, proč fotřík nevyjel tehdy v Ukiahu radši po Apurvě namísto po Sheeni. Podle Vijayovy knihy se fotřík kdysi pokoušel Apurvu svýst v malým obytným přívěsu, ale odradily ji jeho „odpudivé způsoby a tělo“. Špatná zpráva pro mou osobu, pokud je to pravda. Jsem si jistej, že moje kostnatý tělo je přinejmenším stejně vodpudivý, jako bylo to jeho.

ČTVRTEK, 7. ŘÍJNA

Další epizoda v kapse, a dokonce by mohla bejt zatím naše nejsrandovnější. Přišla to vomrknout i Sheeni Saundersová a po jistým váhání se posadila vedle Apurvy. Obě sou doživotně zabouchnutý do Trenta, ale jenom jedna si domů vodnese výhru. Podle Zee se Sheeni dopustila chyby v tom, že si pořídila haranty s mým fotříkem namísto s Trentem. Člověk by myslel, že tak chytrá ženská jako Sheeni by si to mohla spočítat sama.

SOBOTA, 9. ŘÍJNA

Veeva Saundersová se dneska provdala za Desmonda Uptona. Najali si děsně stylovej plážovej dům v Malibu a svý ano si řekli při západu slunce přímo na písku. Parkování bylo pro hosty jedna velká noční můra, ale nějak se tam nakonec všem podařilo dostavit. Muži měli na sobě křiklavý havajský košile a většina dam se voblíkla, jak zněl požadavek, do „pestrobarevného tropického oděvu“. Nevěsta byla nastrojená jak princezna z Pomsty Mazlíků. Jo, byl to fakticky originální kostým z toho filmu. Taky stejnej mejkap. Její máma jí řekla, že vypadá směšně, ale novomanžel ji označil za „oživlý sen“. Zařadil bych ho do kategorie vyléčenýho šprta, kterej získal patinu kosmopolitanismu. Že toho ví spoustu o všelijakejch záhadnejch zbraních, se mi s tím zas až tak nebije.

Paul Saunders přiletěl z Paříže i s manželkou Reinou, aby předal nevěstu ženichovi. Je to hezkej chlap, jen mu nahoře na temeni začínaj trochu řídnout vlasy. Jeho manželka je mírně vodkvetlá kráska, která trochu kulhá. Ona a Ochechule mezi sebou celou dobu udržovaly bezpečnej vodstup. Ani Sheeni nechtěla mít s Reinou z jakýhosi důvodu nic společnýho. Hádám, že dobře vypadající baby jsou zkrátka přirozený sokyně. Odpuzujou se jak dva magnety se stejným pólem. Můj fotřík si na druhou stranu s Reinou dost dlouho vykládal, což se mámě, jak zjistil na zpáteční cestě, hrubě nelíbilo.

Když už mluvíme o vzájemný averzi, zeptal sem se Sheeni, jestli přijde její syn, protože sem věděl, že ho Veeva pozvala. Řekla, že je v Napě, kde se účastní vinařský konference spolu se svým otcem. Takže pan Durrance přiletěl do země. Že by se pracovalo na usmíření s manželkou?

Drobnej trapas před obřadem, když Ochechule mezi čtyřma očima prozradila nevěstě, že Desmond je nejspíš jistej chlápek ménem Thaddeus Porrbind, rodilej Indián s diplomem z účetnictví v Pudue. Ženicha podrobili ohledně tohoto bodu náročnýmu výslechu, ten ale odmítl tyto pověsti potvrdit i popřít. Veeva se rozhodla, že bude pokračovat tak jako tak, a odůvodnila to tím, že si bere „muže, ne jméno“. Řekla svý matce, že sice možná nikdy nepozná pravou identitu svýho muže, ale je přesvědčená, že „drobné tajemství v manželství“ možná pomůže předejít nevyhnutelnýmu „pocitu jednotvárnosti z důvěrně známého“.

Mě zařadili do „Písečnýho chóru“, kterej svým deklamováním vyplňoval mezery mezi písněma a slibama. Uma a Lillian nesly kytice. Fotřík a Tyler třímali oštěpy a pochodně jako „Obránci ritu“. Nate, jeho pohlednej partner, Eric a ošetřovatel koček Harold byli „Bohové moře“, jejichž úkolem bylo zadržovat příboj. Strejdu Jakea posadili na horní balkon a udělali z něj „Prorockou ozvěnu“. Musel hlasitě opakovat každý slovo „Písečnýho chóru“.

Nejspíš to nebyla svatba odpovídající běžnejm představám, ale podle všeho se dá považovat za legální. „Pastorem“ byla Veevina kamarádka ze střední školy, která si teď vydělává na živobytí jako stepařka, vykladačka z dlaně a „sňatková zprostředkovatelka“. V rámci hrazenejch služeb četla osud každýmu, kdo se večírku zúčastnil. Mně oznámila, že mě čeká „bouřlivý život“ a spousta holek, než potkám „tu pravou“. Zee zas řekla, že její manželství bude velmi „překvapivé“ a že porodí „velice výjimečné dítě“. Vím vo jedný osobě, kterou by dost překvapilo, kdyby si Zee vzala mě: mojí mámě. Zee se trochu lízla ze šampáňa, a když se setmělo, užili sme si dost žhavý muchlování na pláži.

Ten mozkovej virus je možná zpátky.

ÚTERÝ, 12. ŘÍJNA

Právě sme vobdrželi předběžnej výtisk příštího vydání Teen People. Plnejch pět stránek fotek a textu o tom sitkomu. Většina toho byla věnovaná Zee kvůli jejímu slavnýmu tatíkovi, ale na pár fotkách sem nevypadal jako totální trotl. Taky se o mně vyjadřovali docela lichotivě. Stálo tam, že „pronáším neočekávané poznámky, jako bych pašoval kontraband přes hranici“. Předpokládám, že to je kompliment. Recenzenti, jak sem si všim, nikdy prostě jen tak normálně neprohlásej: „Ten člověk hraje dobře.“

SOBOTA, 16. ŘÍJNA

Kasino Normandie, Las Vegas, Nevada. Protože se Uma a Tyler prvně potkali právě tady na svatbě mejch rodičů, rozhodli se, že i oni tu rozbijou svůj hlavní stan. Pro hosty zarezervovali luxusní „kajuty“ na dvou nejvyšších palubách. Kasino je tříčtvrtinová replika bombastickýho francouzskýho zaoceánskýho parníku Normandie (1935–1942), takže se tady o všem v souvislosti s ubytováním mluví v námořnický terminologii. Fotřík tu hákoval celou věčnost, zná tady prakticky každýho a pro naši rodinu je to jak druhej domov. Takže ani nemusím říkat, že obsluha byla skvělá a já se moh volně pohybovat prakticky po celým podniku (až na herny, kam maj nezletilí zakázanej vstup).

Přiletěli sme dneska ráno společně s Jakem a Lillian a zítra zas vodjíždíme. Museli sme ten výlet vzít zkrátka, protože sme naprostý otroci toho sitkomu. Miren a Ryder dorazili přede dvěma dny spolu s nevěstou a ženichem v Tylerově tryskáči. Pomáhají, kde je potřeba, celá tahle show ale probíhá hlavně v Bergenově režii. Všecko je naplánovaný na minutu. Když ho vidíte v akci, je těžký uvěřit, že Skopčáci prohráli válku. Před chvílí sem se sešel se Zackem na rychlej oběd. Povídal, že spousta děcek v mý starý škole na ten seriál kouká a sou z toho celý pryč, že mě viděj v bedně. Jamie Dickensonová je „nadšením bez sebe“, že sem se dostal do Teen People. Zack mi přines pár výtisků, abych mu je podškrábl, jako bych byl ňáká celebrita. Informoval mě o svým úspěšným milostným životě a já mu vylíčil, jak sem se ocit na pokraji smrti na lontě v Mississippi.

Když sme vycházeli z Hlavního salonu, narazili sme na Jaka a ten mě představil Uminu tátovi, bělovlasýmu džentlasovi, kterej mi připomínal Burta Lancastera. Zeptal se mě, jestli sem ten Scott Twisp, co tak vytočil jeho bráchu.

„Ehm, nejspíš ano,“ odpověděl sem.

„Tak nejspíš, jo! Copak ty to nevíš?“ zeptal se.

„No, možná mu není po chuti můj zájem o jeho dceru,“ připustil sem.

„Jo, takhle to už u tátů bývá, Scotte. Svého času jsem myslel, že tady toho chlapa zaškrtím,“ řek a pokývl hlavou k Jakeovi.

„Fakticky?“ podivil sem se. „Tak proč ste na něj potom byl tak hodnej?“

„Ále, byl v tom takový háček. Osobně jsem ho měl rád. Myslíš, že ten Tyler Twisp je v pohodě?“

„Jo, určitě.“

„Dobře, doufám, že tenhle se neotráví výfukovými plyny jako ten poslední.“

„Každý máme právo na nějakou tu chybu,“ poznamenal Jake.

„Nebo dokonce dvě,“ řek pan Spurletti. „Znáš se s Tylerovým otcem a jeho manželkami?“

„No jo, jasně,“ odpověděl sem. „Je to docela zajímavá trojka.“

18.38 — Svatební banket v Salonu první třídy hotelu Normandie je v plným proudu. Tony Bennett právě Umě zpívá „You Were Never Lovelier“. Nechala se s Tylerem oddat ve tři odpoledne ve velkým cihlovým kostele ve středu města od dovopravdicky vysvěcenýho kněze. Mezi přítomnejma byla spousta fotbalovejch hráčů a jejich manželek, přesně jak by člověk očekával, plus rodina a všichni herci z našeho sitkomu. Taky pár potentátů z HBO. Veeva a Desmond byli pozvaní, ale údajně sou furt na líbánkách. Teta Joanie předstírala, že Marcusa R. Pasco Baine sou neviditelný, ale strejda Bill se s úsměvem se všema přivítal. Nevěsta byla oblečená v béžový a nebylo na ní nic vidět. Když sme vycházeli mačkaly se u schodů houfy reportérů a kameramanů. Nebyla to jenom nějaká svatba, byla to Událost.

Tady musím končit. Zee mě vleče na parket.

NEDĚLE, 17. ŘÍJNA

Předpokládám, že na svatební den Tylera a Umy nikdy nezapomenu. Včera v noci někdo zaklepal na dveře mý kajuty. Byla to Zee.

„Tak odbudeme si to?“ zeptala se.

„Jasně Zee. Taková chvíle jako dneska už se opakovat nebude.“

Zabalil sem si pár kondomů jen tak pro jistotu, ale nenapadlo mě se oholit. O pár minut později už sem se omlouval za svý zarostlý slabiny.

„Sakra, Scotty, kdyby mi vadily chlupy v rozkroku, vybrala bych si za milence osmiletého kluka.“

Měla přesně tak úžasný tělo, jak sem si vždycky myslel. Přijde mi to děsně nefér, že holky vnášej do postele tak svůdný křivky, ale samy musej vobjímat akorát kostnatý tělo. I tak sme se na to ale vrhli. Zee v mládí určitě neabsolvovala moc gymnastiky ani jízdy na koni. Měla to tam dole zajištěný líp než Chase Manhattan Bank. Spousta funění a tlačení a hekání a bolesti. Možná by pro mě bylo snadnější, kdybych se snažil proniknout hotelovou zdí. Jsem si jistej, že kdybych už se nedostal dovnitř předtím, prohlásil bych tentokrát celou tu operaci za neproveditelnou a vzdal to. Spousty a spousty krve. Museli sme stáhnout svrchní prostěradlo a celou noc ho máčet ve vaně ve studený vodě. Bůhvíco si pomyslí hotelová pokojská. Můžu se jenom modlit, aby to nebyla nějaká blízká kamarádka mý matky.

Podařilo se nám to absolvovat dvakrát. Zee povídala, že podruhý už „to nebylo tak hrozné“. Skoro sem si přál, aby tenhle akt proved tehdy Frank, dokud měl šanci, a všecka ta vina padla na jeho hlavu.

Bylo to úžasný, že sme mohli zůstat pohromadě. Poprvý, co sem strávil s holkou v posteli celou noc. Lidi rozhodně nejsou předurčený k tomu, aby spali samotní.

Ráno sme to prubnuli znova, a tentokrát sme si to užili daleko víc. Udělal sem to Zee pusou a ona se dostala až na hranici propasti, a ještě dál. Moje krátká praxe s Casey se rozhodně vyplatila.

Polehávali sme v posteli tak dlouho, jak sme se odvážili, pak se Zee rychle voblíkla, vášnivě mě políbila a odchvátala. Dvě minuty nato se objevila máma s fotříkem, aby mě vzali na snídani. Táta možná zahlíd něco podezřelýho v odpadkovým koši, ale neřek ani slovo. Aspoň že jeden z mejch rodičů je vcelku osvícenej.

ÚTERÝ, 26. ŘÍJNA

Ratingy seriálu dál zůstávají daleko za očekáváním. Všichni se shodujou, že by se nám šikla větší publicita. Nastal čas přistoupit k činu. Potřebuju, aby měl tenhle sitkom úspěch. Jakožto zranitelnej syn slavnýho otce si nemůžu dovolit, aby moje první herecká zkušenost v bedně skončila propadákem. Neodvratným dalším krokem by pak bylo prodávání realit ve Valley.

Proto sem se toho chopil sám a poslal do časopisů People, Entertainment Tonight, Los Angeles Times a na několik profláklejších webovek, kde drbou celebrity, anonymní příspěvek. Nesl nadpis: Šokující zpráva! Hvězda seriálu Nick Twisp — Žonglér s dvojí tváří odhalen jako tajný bigamista!

Ve stručnosti sem shrnul detaily fotříkova sňatku v Yazoo City a doplnil, že se později oženil s Adou Olsonovou, a to aniž by napřed dosáhl rozvodu. Taky sem upozornil, že má s první paní Twispovou dvě dcery, z nichž jedna pracuje pro jeho produkční společnost jako skriptka.

Pochopitelně si uvědomuju, že tahle tolik potřebná publicita možná způsobí mejm rodičům a nejspíš i Sheeni jistý vobtíže.

Ovšem z dlouhodobýho hlediska očekávám, že až tendle sitkom dosáhne hvězdnejch výšin sledovanosti, všichni se při zpětným ohlídnutí za tím pozdvižením shodnou, že ty drobný nepříjemnosti, když je média tahaly blátem, se bohatě vyplatily.

Aspoň v to každopádně doufám.

Už musím s psaním končit. Zee a já si dneska berem oběd z kantýny s sebou. Objevili sme takovou zašitou šatnu na zadní chodbě, kterou nikdo nepoužil už celý roky. Je to taky skvělý místo, kde se můžem schovat před Mattem, naším otravným soukromým učitelem.