Prodáno 27.09.2020 na www.Kosmas.cz zákazníkovi v.tabasek@gvoz.cz

Bohemiana 1988–2019

aneb v srdci lehký žal na rtech sprostý smích

Petr Motýl

Vydalo nakladatelství Malvern

www.malvern.cz

Praha 2019

Vydání první

Redakce a jazyková korektura: Vendula Kadlečková

Obálka, grafická úprava a sazba studio Lacerta (www.sazba.cz)

epub a mobi Stará škola (staraskola.net)

© Petr Motýl, 2019

© Jakub Hlaváček – Malvern, 2019

ISBN 978-80-7530-196-3

ISBN 978-80-7530-233-5 (EPUB)

ISBN 978-80-7530-234-2 (MOBI)

Kniha vychází s podporou Ministerstva kultury ČR

Obsah

1. 1988 – bezpříznakově – neboť co víme o minulosti?

2. 1989 – revolučně

3. 1990 – chlast-slast

4. 1991 – poznámky z dějin filosofie a trocha whisky z velkého sametového mejdanu

5. 1992 – v erotické pohodě

6. 1993 – ohnivě

7. 1994 – s trochou latiny (slovníček je u požárního východu z kapitoly)

8. 1995 – nedůvěřivě a s podivem

9. 1996 – s malou muzikou

10. 1997 – s přitakáním

11. 1998 – slohové útvary

12. 1999 – pozorně

13. 2000 – klišé pod lampou globalizace

14. 2001 – drobty malebnosti

15. 2002 – voda

16. 2003 – bezpříznakově, aneb jsme zhruba v půli, pauza, oddech, káva, cigareta, bylinková limonáda

17. 2004 – ✡

18. 2005 – podiv a pochybnosti

19. 2006 – rok psa

20. 2007 – palindromy

21. 2008 – α a Ω

22. 2009 – zdrobněliny

23. 2010 – tao

24. 2011 – houby

25. 2012 – s kapkou nostalgie

26. 2013 – oslovení

27. 2014 – B. H.

28. 2015 – mudrosloví

29. 2016 – nejen anglicismy

30. 2017 – citýrování

31. 2018 – oroduj za nás

32. 2019 – bezpříznakově, protože co víme o současnosti, která je jen škvírou mezi minulostí a budoucností, a co víme o budoucnosti, do níž nám není dáno nahlédnout?

33. Ediční poznámka

Kdo u čerta vás nutí, abyste se ztotožňovali
s motýly nebo chrobáky, cvrčky nebo mravenci
či jepicemi?
(bratři Čapkové, Ze života hmyzu)

1988
bezpříznakově – neboť co víme o minulosti?

Za okny vála perestrojka. Lidi seděli pěkně v teple doma u televize a nikoho ani nenapadlo, že by ten vítr, co se za okny zvedl, dokázal shodit fest zataženou železnou oponu. Ale nic netrvá věčně, všechno má svůj začátek a konec.

„Hranice nejsou korzo, aby se tam někdo procházel,“ nechal se slyšet dávno dávno tomu, Gustáv Husák, který se v roce 1968 postavil do čela komunistické strany Čechů a Slováků. Na jeho pokyn tehdy armáda ohradila hranice s kapitalistickou cizinou ploty z ostnatého drátu a štěkala na ně samopaly a vlčáky.

Ty ostnaté ploty tam v roce 1988 ještě pořád stály, Gustáv Husák byl však v roce předchozím z funkce vůdce strany odvolán z důvodu hraniční stařecké senility. Prezidentem Gustáv Husák zůstal, tam jeho zblbnutí nikomu nevadilo.

Bylo to dávno dávno. Jako kdyby už to nebyla pravda, jako kdyby už se na to nedalo ani vzpomenout, ani si to představit.

Ženy a dívky si tenkrát neholily nohy, podpaží ani místa stydká, muži si holili tvář tupou žiletkou a sex byl radost až do rána, při které se nemyslelo na peníze ani ambice. Sladký sen promiskuity se odehrával na poznávacích podnikových zájezdech, v Čechách na Hlubokou, na Moravě do Lednice. Orgastickým svátkem roku byl Mezinárodní den žen a jeho závodní oslava.

Menstruační vložky a toaletní papír byly nedostatkovým zbožím, parfémy byly známy pod jménem voňavky a přebýval v nich duch východních stepí: líh, pižmo a zpocení koně Tatarů.

Nedostatkové zboží bylo to, které v obchodech nebylo, ale bylo lidu státem slibováno. Lidé si takové zboží opatřovali pomocí lsti.

Zboží, které nikomu slibováno nebylo (a že ho byla spousta), se vyskytovalo v kapitalistickém zahraničí neboli za ostnatým drátem železné opony a jen tak někdo se k němu nedostal. Někteří lidé si takové zboží opatřovali pomocí důmyslné lsti.

„To není jednoduchý proces, ta přestavba. Není. To je proces, v kterým se ne každý dost dobře vyzná, a proces, do kterýho mohou vstoupit nepřátelé, a vypadají přitom jako přátelé,“ prohlásil o perestrojce nový muž v čele komunistické strany Miloš Jakeš, jehož inteligence měla své hranice.

Mocně se kouřilo z komínů, topilo se hnědým uhlím, které bylo za pakatel.

Mocně se kouřilo v kancelářích primářů, na policejních stanicích i v malinkatých bytech osazených rodinami s malinkatými dětmi. Krabička cigaret startek byla za míň než pakatel. Cigarety ameriky se vyvažovaly zlatem a byly na svátek. Privilegovaní, kteří je hulili denně, v nich Ameriku kouřem zápalné oběti vzývali: veksláci, řezníci, taxíkáři, zelináři, komunističtí funkcionáři.

O dialektice věděli i v té nejzapadlejší československé vsi, ať už si o ní mysleli cokoliv. Totéž platilo o materialismu.

Slováci a Češi byli bratry, a to nikoliv v triku.

Na základních i středních školách se všichni učili rusky, i když oficiálně jsme ruskou kolonií nebyli.

Nikdo rusky neuměl. Nikdo neuměl ani americky.

Na flákotu na řízky a na exotiku pomerančů se stály fronty, prodavači byli nevrlí jako barbarští bozi.

Státní byty se rozdávaly zdarma, bylo nutné jen se zapsat do pořadníku, ve kterém bujelo nesčetné nečestné a nesportovní předbíhání.

Kvetlo drobné úplatkářství a drobné krádeže, a to v masovém měřítku.

Chodby úřadů, škol a domů jako plíseň pokrývaly nástěnky s týmž evergreenem v rudé barvě: „Sovětský svaz, náš vzor!“ Intelektuální mládež procházela podél všudypřítomných nástěnek s pohrdavým úsměvem na pobledlé tváři a ostentativně svírala pod paží výbor z textů solipsistického filosofa Ladislava Klímy.

Ploty a zdi pevně stály. Jedna z těch zdí s ostnatým drátem nahoře obkličovala kapitalistickou část Berlína.

Americký prezident Ronald Reagan u zamčené Braniborské brány zvučně zvolal:

„Pane Gorbačove, strhněte tuto zeď!“

Bylo mu dobře rozumět – měl důkladnou hereckou průpravu.

Z druhé strany berlínské zdi mu Michail Gorbačov, který stál v čele impéria sovětského, chápavě odpovídal: „V nebezpečí je ten, kdo nereaguje na běh událostí. Kdo přijde pozdě, toho život potrestá.“

Za okny vanula perestrojka. V televizi běžel seriál Rodáci natočený k výročí Vítězného února. Jeho hrdinové měli být příkladnými vzory pro současníky, ale na vzory sral pes. Herci proto nebyli méně oblíbenými.

FiloZofické spisy v rudých vazbách prorůstaly sborovny škol, místní knihovny i kanceláře veškerých řídících pracovníků. A spolu s hojně pěstovanými fíkusy byly pravidelně otírány od usazujícího se prachu.

Není filosofie jako filoZofie.

Zpěvák z Ostravska Jaromír Nohavica vydal album Darmoděj. Ohromně se prodávalo, ač většina drážek naskládaných na gramofonové desce prozrazovala „básníka s kytarou“.

Lesy v Krušných a Lužických horách umíraly hrdě vestoje jako Leonidas u Thermopyl, Podkrušnohoří a Ostravsko měly podobu ubytoven heilotů zásobujících lidskými těly démona průmyslu. Smog rozežíral plíce, což lékaři pobaveně pozorovali.

Sudety byly obydleny převážně Cikány, Slováky a v pásmech střežených ostnatým drátem vojáky sovětského i domácího původu. Povinná vojenská služba trvala dva roky a proměňovala chlapce v chlapy za pomoci čarovných slov mazák, šikana, bufet a veget.

Na jihu Moravy se rozprostíral Eden transformovaný do podoby vinných sklípků osazených rázovitými venkovany.

Ráj chalupářů pokrýval zbytek území republiky – v interiéru byl vybaven pecí a petrolejkou, zvenčí koly od žebřiňáku.

Na území vlasti působilo celkem šest cestovních kanceláří – Čedok, CKM, Rekrea, Balnea, Sportturist a Autoturist. Nabízely zájezdy do socialistických Drážďan, k Černému moři do komunistického Bulharska a na totálně maďarský Balaton. Podmínkou vycestování do zemí kapitalismu byl devizový příslib (československá koruna nebyla měnou v zahraničí směnitelnou). Příslib byl přislíben všem, udělován však jen hrstce občanů politicky absolutně spolehlivých. Tito se ze svých cest na prohnilý Západ domů už nevraceli, zanechávajíce své hýčkané byty a víkendové chalupy v plen drastickému zestátnění.

Devadesát procent osobních automobilů byly škodovky nazvané podle kapitalisty Škody, uvrženého škodolibou dobou do temného propadliště dějin.

Škodovky se prodávaly v Mototechně nazvané na počest techniky a motovidla.

Rozvádělo se pětatřicet procent manželství: svoboda rozvodu a interrupce k vymoženostem socialismu patřila, antikoncepce se schovávala pod pultem lékárny.

Školství se nereformovalo, jeho cíle i prostředky byly tytéž jako v r. 1948: výchova a výuka měly adekvátně rozvíjet myšlení, kulturu a morálku člověka socialistické epochy.

Adekvátní sígři a vejlupci absolvovali rok co rok.

Populární postavou byl neexistující génius Jára Cimrman vytvořený bývalým učitelem na gymnáziu v Žatci Zdeňkem Svěrákem.

Žatec existoval.

V hospodách u jednoho stolu sedávali holič a inženýr, lékař a popelář družně hovoříce. Hospody na Ostravsku byly výjimkou z pravidla a vyznačovaly se havířsko-hutnickou monokulturou.

21. srpna se na Václavském náměstí v Praze shromáždilo několik tisíc lidí, aby zavzpomínali na okupaci Československa sovětskými vojsky. V očích měli po chvíli slzy, policie zasahovala bolestivě a plynem. Desetitisíce lidí poslouchaly zprávy o úderech policejních obušků na rozhlasové stanici Svobodná Evropa, jejíž svobodné vlny proudily do tranzistorových rádií z vysílačů tyčících se na výšinách hájemství kapitalismu. Signál byl rušen vlnami socialistických rušiček, takže bylo rozumět jen každému třetímu slovu, což prospívalo imaginaci, bystrosluchu i dešifrantskému raciu.

Koncem července tropická vedra sužovala celou Evropu. Ve stínu bylo 35 až 37 °C ve stínu. Abnormální teploty trvaly až do začátku září. Pak až do konce října nastalo celkem hezké letní počasí, kdy každý měl dost času k dokončení všech prací na poli i v zahradách.

Zemědělství prosperovalo především v JZD Slušovice na jižní Moravě, kde se vyráběly pneumatiky, počítače TNS (přezdívané „Ten Nám Sype“) prodávané státním podnikům a přípravky na hubení českého hmyzu exportované do Asie.

I do té nejzapadlejší vesničky jezdil autobus s nerudným šoférem za volantem.

Za účast na bohoslužbách hrozil tvrdý policejní postih, takže kromě nemnohých okrsků jižní a severní Moravy kostely zely prázdnotou.

Komunisti si navzájem vyprávěli vtipy o komunistech, čímž se bránili komunismu:

„Co byl největší Husákův chirurgický výkon?“

„Přece to, že transplantoval srdce Evropy do konečníku Sovětského svazu.“

V Praze se gayové a lesby scházeli v T-klubu na Jungmannově náměstí. Trestní zákoník umožňoval soudit homosexualitu jako kriminální čin způsobující veřejné pohoršení neslučující se s morálním myšlením socialistického člověka. Mimo Prahu T-klubů nebylo.

Pohoršení způsobilo rovněž 28. října na Václavském náměstí v Praze několik tisíc lidí, kteří se zde sešli, aby zavzpomínali na sedmdesáté výročí vzniku Československé republiky. Policie – poučena bezbranností davu z předchozího pohoršujícího setkání v srpnu – nasadila vodní děla, psy a obrněné transportéry. Akce svědčila o precizním výcviku, údery obušků dokázaly zasáhnout i malé děti. Statisíce lidí poslouchaly zprávy o vodě chrlené na dav na vlnách rádia Svobodná Evropa.

17. listopadu 1988 vyšla v deníku Rudé právo stručná informace o tom, že v Praze došlo k překročení koncentrace kysličníku siřičitého přes kritickou hodnotu 250 mikrogramů na krychlový metr.

Restaurace zavíraly v deset hodin večer, a to na Žižkově i v Kotěhulkách.

V každém okresním městě byl povolen jeden noční podnik monitorovaný Státní tajnou bezpečností.

Šlapky nabízející své služby turistům ze světa kapitalismu na Václavském náměstí byly spolupracovnicemi téže monitorovací organizace.

Socialistický způsob myšlení se opíral o marxistický světový názor, který vyzbrojoval člověka jasným chápáním cílů jeho života:

melouchaření

bastlení

poslouchání Svobodné Evropy

chalupaření.

30. listopadu překvapivě ukončil Sovětský svaz rušení zahraničních rozhlasových stanic Svoboda, Svobodná Evropa a Deutschlandfunk. Po jeho vzoru ukončilo 16. prosince rušení i Československo.

Celá nejmladší generace sledovala nerušeně na obrazovkách animované Šmouly. Šmoulové byli modří jako šmolka a bydleli ve Šmoulově.

Starší generace mužů chodila výhradně v tesilových kalhotech nebo v montérkách. Móda mládeže a dam byla z filoZofického hlediska poněkud rozostřená, erotické prádlo však nosily výhradně děvy působící v oblasti placených sexuálních služeb.

9. prosince uspořádal prezident Francie François Mitterand na francouzské ambasádě v Praze snídani pro osm československých občanů. K rannímu stolování v Buquoyském paláci usedl také Václav Havel. Francouzský prezident Václava Havla znal, naprostá většina české populace však o jeho existenci neměla nejmenší tušení.

Naděje disidentů, že dostanou k snídani šampaňské, ukázaly se být klamné, naděje jaksi obecnější však při snídani byla přítomna hmatatelněji než očekávaná žabí stehýnka a nadívaní šneci.

Disidenti byli lidé, kteří se zabývali odmítáním komunismu a dělali si naděje.

Naději, třebas podomácku zbastlenou, lidé k životu tak nějak potřebovali…

V obvyklém datu nastaly Vánoce. Teploty vystoupaly vysoko nad nulu. Bylo deštivo, větrno a pošmourno.

1989
revolučně

V neděli 15. ledna se na Václavském náměstí v Praze sešlo několik tisíc lidí, aby zavzpomínali na Jana Palacha, který se zde před dvaceti lety polil hořlavinou a zapálil, aby po několika dnech zemřel. Policie proti demonstrantům zasahovala osvědčeným způsobem. Kvílení policejních sirén, křik a rány obuškem se nesly zimním městem.

Několik tisíc demonstrantů se vracelo na Václavské náměstí každý den, až do pátku 20. ledna. Policie zasahovala s brutalitou. Zpravodajství přinášela zahraniční rozhlasová stanice Svobodná Evropa.

„Pane vrchní, to pivo je kalné, a ještě v něm plave moucha!“ „Jak kalné? Dyť v něm vidíte tu mouchu.“

Ten vtip nebyl metaforou.

V domovech důchodců mohli být i svéprávní senioři drženi proti své vůli. Když se jim podařilo utéct, policie je úplně zadarmo odchytila a vrátila zpátky.

Slovo bordel znamenalo výhradně nepořádek. Výsady v podobě nakupování sexu ve veřejných domech socialistický člověk nepožíval. Socialistické ženy byly zdravě smyslné a socialističtí muži od nich dostávali sex zadarmo.

Kromě hrstky optimistů nenapravitelných jako Fantomas nevěřil v brzký pád komunismu nikdo. Nikdo z demonstrantů na Václavském náměstí, a už vůbec nikdo z těch, kdo žili své všední životy u kafíčka, zobání meprobamatu a zalívání rajčátek.

Řemeslníci chodili po melouších jako krysy po temnotách, školství přežvýkávalo marxistické poučky v knize, bachoru, čepci a slezu. Procento kuřáků cigaret v řadách obyvatelstva bylo děsivější než plastové upíří zuby.

Protesty odpůrců režimu působily v tomto klimatu dojmem vodoměrky s nožkami jak pérky klouzající po nehybné hladině rybníka.

Meprobamat byl lék, po kterém se zatočila hlava, až se člověk lek.

Všední šeď vše překrývala a setrvávala. Do práce se chodilo na šestou, a to do kanceláří generálních ředitelů i za pult prodejen potravin na těch nejodlehlejších návsích.

Káva v obchodech byla jednotné značky a smradu. Lahvové pivo stálo na halíř stejně jako točené a jeho záruční lahvová doba byla sedm dnů – poté se v něm narodila zvířátka a upíjela zevnitř.

Dermacol byl universem pleti a bulharské víno Medvědí krev podmaňovalo svou exkluzivitou srdce dam, aby je posléze sklátilo do pelechu, v němž byly okláceny.

Na zahrádkách se pěstovala mrkev, cibule, jahody, rybíz, rajčata a pohoda. Mít skalku byla elitní záležitost typu účasti na operních premiérách ve Zlaté kapličce se zlatou hvězdou na čele.

Oblíbenou národní činností bylo luštění křížovek. Čechomoravákům to šlo líp než Einsteinovi násobilka. Slováci neměli na luštění křížovek sicflajš ani vercajk a zbrkle vyplňovali Jánošík tam, kam patřilo Český Honza, a pak se divili, že jim nevyšel počet políček.

V úterý 21. února v 8.15 ráno byl v Praze zahájen soudní proces s organizátory lednových demonstrací na Václavském náměstí. Jedním z obviněných byl Václav Havel. Jako recidivista byl odsouzen k nepodmíněnému trestu devíti měsíců odnětí svobody v druhé nápravné skupině. Proces se konal v neobyčejně malé místnosti.

Lidí na dříve liduprázdných bohoslužbách (za účast hrozil policejní postih) pozvolna přibývalo: „A když na ně Pavel vložil ruce, přišel na ně Svatý Duch a začali mluvit jazyky a prorokovat.“

Hospody otevíraly v deset a v okamžení v nich bylo narváno jak na startu závodu formule 1: mávnutí praporkem, a ksichty se rozzářily jako měsíčky.

„A šup ho tam!“ – padal chlast do lidí jak Červená karkulka do vlka. Pivo, vodka, borovička: dle národopisných tradic. Pracovní doba plynula, až se rozplývala, jazyky mlely:

„Ty vole, ženský po mně jely jak slepice po flusu! A já píchal, vole, a píchal!“

„Špicové kocny sem šukal, kémo!“

„Bab sem omrdal jak cyp!“

A řeč prorokovala:

„Komunisti, ty vole, ty to maj už spočítaný! Vole, za tu práci, co já jako inštalatér udělám, bych se jinde vozil v mercedesu. A co mám tady? Úplný hovno! Ty vole, ale až to tady praskne!“

Žvanilo se, uhadovala se budoucnost kosmu, ale tomu, že komunismus padne, lidé věřili asi jako vlastní nesmrtelnosti: dalo se tedy konstatovat, že vskrytu doufali.

Nebeské pastviny: Bůček se zelím a knedlíkem! Bůček s chlebem!

Rýže: čínská pomsta!

Výpary ze školních jídelen stály jako hromovládná mračna nad městy. Pachovým trumfem absolutních rozměrů byla dušená plíčka.

Libové maso z republiky unikalo do neznáma. Liboví frajeři nechávali mizet do neznáma peněženky nečetných kapitalistických turistů rekreujících se v Praze a Karlových Varech.

V červnu začali disidenti sbírat podpisy pod petici Několik vět, která vyzývala k opatrným svobodám a k diskusím, které by nepoužívaly střelnou zbraň.

Rovněž v červnu měl premiéru jeden z nejnavštěvovanějších filmů v dějinách české kinematografie Slunce, seno a pár facek:

(Otík omylem pustí sestrám porno.)

v televizi: „Můj bóže, můj bóže, můj bóže!“

teta: „Copak že to je?“

Kelišová: „Utrpení.“

Každý uchazeč o zaměstnání musel vyplnit kádrový dotazník. Jedna kopie vyplněného dotazníku putovala na policii, druhá na tajnou policii. V policích policií bylo prostě všechno, kolikrát tam rostly i žampiony děda Vševěda.

O víkendech se lesy v dosahu velkých měst zalidňovaly desetitisíci trempů, kteří juchali v zeleni a říkali si Džery, Džony, Wabi a Pinďa.

Trempi se dělili o buřty, celty a ženy a dále se dělili na trempy divoké, trempy samotáře a trempy – členy trempských osad.

Obliba trempských písní byla obrovská jako brontosaurus. A to i mezi těmi, kdo o víkendech zůstávali u televizní obrazovky či v domovské restauraci.

21. srpna se na Václavském náměstí v Praze shromáždilo několik tisíc lidí, aby zavzpomínali na okupaci Československa sovětskými vojsky. Slzný plyn, vodní děla, obrněné transportéry.

Všední šeď setrvávala. Z domů se odlupoval štuk a pustošil chodce. V Praze a v Českém Krumlově žilo několik staromilců v gotických chýších, nicméně ideálem bydlení byl byt v paneláku: s výtahem, ústředním topením a teplou vodou v kohoutku.

Na vesnicích se lidé s buržoazní ideou vlastnictví rodinného domu nikdy nedokázali rozloučit. Stát tuto úchylku toleroval a na rozdíl od Sovětského svazu (našeho vzoru) k jejímu potlačení nepoužíval buldozerů podporovaných armádou.

28. října se na Václavském náměstí v Praze sešlo několik tisíc lidí, aby zavzpomínali na sedmdesáté první výročí vzniku Československé republiky. Obušky pracovaly.

Slovo diskžokej znělo kapitalisticky a nebezpečně svůdně.

Slovo bigbít znělo kapitalisticky a opozičně a bigbíťák byl stejně nebezpečně svůdný jako diskžokej.

Malé děti čůraly a sraly do látkových plenek. Vyprané plenky bíle vlály na šňůrách a krásně voněly.

Tetovaní byli výhradně absolventi kriminálů.

9. listopadu se otevřely brány v berlínské zdi.

Železná lady Thatcherová a François Mitterand (telefonují do Moskvy): „Zastavte to, Gorbi!“

Gorbačov: „Jak?“

Lady a François: „Máte vojáky, ne?“

Důchodce Gorbačov (po letech): „Chtěli, abych za ně tahal kaštany z ohně.“

Nikdo neuměl rusky. Nikdo neuměl ani americky.

Zlehka opoziční petici Několik vět podepsalo 40 tisíc lidí. To nebylo moc, ale jedním z podpisů byl i autogram Zdeňka Svěráka, což bylo skoro, jako kdyby podepsal Jára Cimrman: a to vládnoucí režim dost znepokojilo.

Členů Komunistické strany Československa bylo 1,7 milionu.

Češi a Slováci byli bratři.

12. listopadu byla v Římě kanonizována Anežka Přemyslovna, panna ponížená, která vstoupení mnohých ctnostných důstojenství v srdce své způsobila.

17. listopadu začala v Praze na Národní třídě Sametová revoluce. Jejím symbolickým gestem se stalo cinkání klíči na Václavském náměstí. Hlavní představitelé Sametové revoluce byli tři: Václav Havel, Václav Klaus a Miloš Zeman.

18. listopadu večer se na náměstí města Broumova shromáždilo pět demonstrantů. Nejstaršímu z nich bylo dvacet let. Zapálili svíce. Dostavil se policejní automobil. Vystoupil policista a zavelel: „Tak se rozejdeme!“

„Nerozejdeme!“ odpověděli demonstranti.

„Zhasneme svíčky!“

„Nezhasneme!“

„Dobře! Jak chcete!“

Policista zhasil palcem a prostředníkem svíce. Po každém zhasnutí si naslinil prsty.

„Vždyť to stejně nezastavíte, pane Jirásek!“ prohlásili tiše demonstranti.

„Rozkaz je rozkaz!“ Pan Jirásek nasedá, služební automobil mizí v náruči noci.

Brzy po akci demonstrantů v Broumově odstoupila vláda a Sametová revoluce slavně zvítězila.

Muž stojící v čele bortícího se sovětského impéria Michail Gorbačov tehdy prohlásil: „Jsem nenapravitelný optimista, dokonce i když se říká: chaos, chaos, chaos, rozpad, rozpad.“

29. prosince byl zvolen československým prezidentem Václav Havel.

Vánoce byly mrazivé a na sněhu, silvestrovské oslavy bouřlivé.

1990
chlast-slast

1. ledna se město Gottwaldov (Gott-wald → Boží les) vrátilo ke svému původnímu jménu Zlín.

Klement Gottwald svědomí topil v butylkách vodky jako koťata…

Téhož 1. ledna nastoupil do funkce prezidenta republiky Václav Havel a udělil amnestii zločincům.

A velký mejdan devadesátých let začal…

Václav Havel se narodil v milionářské rodině, kterou komunisti vyvlastnili, takže vyrůstal v chudobě, neb rodině zbyla jen stříbrná polévková mísa a letovisko Havlov na Vysočině.

V dospělosti byl Václav Havel kulisákem, pak jeho divadelní hry hráli v Berlíně a New Yorku a pak si zkazil plíce, když seděl pět let ve vězení. Také pracoval v pivovaru^1, kam jezdil přikulovat sudy mercedesem^2.

Do kriminálu se Václav Havel dostal za to, že byl disidentem^3.

1) „Tady pijeme pivo všichni, to už je tady taková holt tradice.“ (V. H., Audience)

2) Mercedes byl v r. 1974 dopravní prostředek stejně běžný jako v r. 2019 soukromý tryskáč.

3) „V Okrouhlici v r. 1989 spadl Václav Havel do mlýnského náhonu a málem se utopil. Můj kamarád mu tenkrát hodil žebřík a vytáhl ho ven z vody. Když už byl Havel na břehu, zakřičel: A přece mě zase ti komunisti nedostali“ (paměti nejmenovaného disidenta).

V duchu demokratizace hranice Československa směrem dovnitř překročil heroin. Směrem ven se neprodleně vydal na cestu do demokracie pervitin.

Sex, drogy a rokenrol…

Spisy klasiků marxismu-leninismu svou nadhodnotu změnily v hodnotu starého papíru, který prodchnuti ideály volnosti a tuzemským rumem vozili do sběren surovin první šťastní bezdomovci.

Vzduch byl prosycen nadějemi, pivem a popílkem, který vyráběly kotle na tuhá paliva.

Umělci houfně předpokládali, že po pádu totality v jejich rukou nebude trčet jen ucho půllitru, ale že ty ruce uhnětou díla globálního významu a Praha se stane významnějším světovým uměleckým centrem než New York, Paříž, Berlín a Tokio dohromady.

Prvního února stát zrušil Státní tajnou bezpečnost, což státní tajní důstojníci přijali s úsměvem a stakanem vodky v ruce. Vodka měla symbolizovat minulost, která nekončí, a budoucnost, která přijde. Úsměv byl navíc a zadarmo.

Začátkem února na pozvání Václava Havla navštívil Prahu čtrnáctý dalajláma, emanace Avalókitéšvary, Jeho Svatost Džampal Ngawang Lozang Ješe Tändzin Gjamccho. Bydlel v hotelu Jalta na Václavském náměstí a k večeři si denně objednával dort mimóza. Alkohol nepil. V restauraci Vikárka se dalajláma setkal s představiteli českých nekatolických církví a Židovské obce. Alkohol nepil.

Dalajláma: Všichni jsme stejné lidské bytosti a toužíme žít šťastný život, ale brání tomu rušivé negativní emoce. I kdybychom měli všechny vymoženosti, leželi na nejpohodlnější pohovce a měli přitom rušivé emoce, šťastni nebudeme a budeme muset brát léky a pít alkohol, abychom večer vůbec usnuli.

Rovněž v únoru se v Národním domě v Praze na Smíchově odehrál první nábor opilých striptérek v obnovené demokracii.

V únoru také jmenoval sám sebe rektorem Akademie výtvarných umění Milan Knížák, vyházel ze školy všechny vyučující a prázdné flašky od chlastu a nahradil je svými přáteli.

A v závěru února vystoupil před Kongresem USA Václav Havel, všichni kongresmani mu děsně tleskali a Česká republika si užívala svých pět minut slávy v síni světa.

Ne všichni z Pražského hradu se naštosovali do letadla do Washingtonu, a tak v ty dny hučela na Vikárce whisky jak Niagára a nebylo jí pomoci.

Kradlo se v drobném, kdykoliv se naskytla dobrá příležitost. Příležitosti pro rozkrádání ve velkém se připravovaly s ohromnou dávkou optimismu.

Šlo o úhel pohledu: skrz frťana fernetu, nebo sklenku Jacka Danielse?

Vlastnit osobní počítač bylo jako vozit si prdel v rolls-roycu a popíjet k snídani šampaňské.

V březnu se konaly první svobodné volby, svoboda chlastu však byla o volbách prohibitována jako za socialismu. Čepovala se desítka, frťany šly pod pultem a konspirovaly.

Vyhrálo Občanské fórum.

Předsedou vlády se stal Petr Pithart. Sedával v měkkém křesle a rád hovořil o záležitostech povznášejících ducha.

Ministrem financí se stal Václav Klaus. Sedával na tvrdé dřevěné židli. Později vzpomínal:

„Na počátku devadesátých let jsem byl od havlistů nepřetržitě poučován, že po desetiletích komunismu potřebujeme hlavně morálku. Já jsem jim naopak říkával, že potřebujeme hlavně trh. Trh se zavést dá, morálka se zavést nedá.“

Prezident republiky jezdil po chodbách Pražského hradu na koloběžce, a to bez dechové zkoušky.

Antikvariátů najednou bylo jako v pátek večer rumajzlů na výčepu a antikvární police přetékaly dříve zakázanými knihami. Skutečný zisk ale antikvariátníkům plynul z prodeje mimo krám, zdanění a vlast. Historické německy psané tisky zakoupené od babek za babku a za pár šupů od šupáků prostupovaly celnice směrem do Vídně, Mnichova a k Bodamskému jezeru.

Vlna odlivu staroknižností a starožitností do širší Germánie se neměla jen tak zastavit a pustošení venkovských kostelů krádežemi záhy nabylo rozměrů dosahovaných naposledy v době husitské.

Do podmínek demokratického oběhu mincí vstoupily hrací automaty. Zdomácněly v alkoholizovaných zdech.

Do podmínek boje o samice vstoupili mladí muži zpoza Atlantiku, které fascinovala cena piva v pražských restauracích a free prodej drog lacinějších než laciných.

Málokterá pražská studentka té doby románek s Američanem nezažila. Mystická předpověď této skutečnosti byla nalezena ve verších Jiřího Žáčka, literární archeologií nalezených v hluboké vrstvě totality:

Jazyková škola?

Ale kdeže!

Jazyky se učí

nejlíp vleže!

V dubnu navštívil Velehrad a Letenskou pláň papež Jan Pavel II. a žehnal československému lidu. Předtím žádný papež v Čechách ani na Moravě nikdy nebyl, čekalo se od dob svatého Václava, 1000 let.

Mnoho lidí mělo v hlavě velký sametový mejdan. Sjíždět se byla jasnačka, která kvílela „magickou nocí“.

Mnoho jiných lidí mělo v hlavě velký podnikatelský záměr. Získat úvěr byla brnkačka, která se zapíjela „magickým vokem“.

V červnu se nákupní centrum MANA v Jihlavě stalo prvním supermarketem v Československu. Vypadalo jako krabice. Uvnitř krabice byly krabice hrášku, čekšmejdu a becherovky.

„Dům izraelský pojmenoval ten pokrm mana. Byl jako koriandrové semeno, bílý, a chutnal jako medový koláč.“

Exodus 16,31

U německých a rakouských hranic vyrašili podél cest trpaslíci a prostitutky. Pasáci jezdili v bavoráku a pili taky bavoráka.

V srpnu na Strahově zahráli Rolling Stones. Českomoravští rockeři prděli blahem do trenek.

V hospodě Na Rybárně si kameny, které se přivalily do Prahy, daly rybu s Václavem Havlem a pár plzniček.

Keith Richards: „Víte, mně se nestává moc často, že bych hovořil s hlavami států. Většinou se mnou nechtějí mít nic společnýho.“

Vyšla sbírka básní Pavla Řezníčka Kráter Resnik. Z prazdroje surrealismu dolétla až na Měsíc.

Mezinárodní společnost na náměstí malého města:

v bufetu: ruské vejce, vodka a pařížský salát

v restauraci hned vedle: frankfurtská omáčka

v řeznictví na rohu: anglická slanina

Vyšel první díl Tolkienova Pána prstenů. Byl to knižní hit ohromný jako sloní ucho a málem se nevešel do hostince U Skákavého poníka.

Následně v českomoravské vlasti započala vlna obrovského zájmu o historii fiktivních světů. Jejich dějiny a mýty se najednou – a to uprostřed událostí vpravdě historických – jevily jako mnohem zajímavější než ty, které byly po tisíciletí pojímány jako příběh lidstva a jeho paměti.

Na diskotékách se skákalo a hopsalo s nápojem zvaným hopsinky. Chutnal po broskvích. Též dámy oblibovaly odvěké „jablíčko“ ve variantě Berentzen.

V listopadu navštívil Československo poprvé v historii americký prezident, čekalo se 224 let. Jmenoval se George W. Bush a byl rančerem. Na Václavském náměstí 17. listopadu lid zvonil klíči.

Později George W. Bush prohlásil: „Tehdy jsem nejsilněji cítil, jak chutná svoboda.“ Že by becherovka a plzeňské…?

Na území republiky působilo 6000 cestovních kanceláří. Nabízely i vánoční zájezdy s grogem, punčem a zpívanými koledami: „Z růže kvítek vykvet nám, radujme se!“

1991
poznámky z dějin filosofie
a trocha whisky z velkého
sametového mejdanu

Postmoderní filosofie legitimovala pluralitu, realita plurality měla v Československu ovšem ještě značné rezervy – celá nejmladší generace se dívala na Šmouly.

Filosofové jsou lidé schopní chápati to, co jest ustavičně v týchž vztazích neproměnné, a nefilozofové ti, kteří toho nejsou schopni, nýbrž bez určitého směru se pohybují v oblasti množství a proměnlivosti. Kteří z obojích mají tedy být náčelníky obce?

Platon, Ústava

Zamířit do kapitalistického zahraničí přinášelo lidem pocit naplnění a smyslu života: Benátky, Paříž, Řecko.

Jako dnes, tak v dřívějších dobách lidé začali filosofovat, protože se něčemu divili.

Aristoteles, Metafyzika

Alternativní čeští turisté cestovali ze setrvačnosti do týchž lokalit jako za totality: do rumunských hor krmit medvědy a do delty Dunaje šustit rákosím.

Filosofie je starost o duši.

Cicero, Tuskulské hovory

Některé podnikatelské záměry vynesly svým autorům zaletování do kovového sudu, ve kterém nešplouchal Jack Daniels.

Filosofie utváří a vzdělává ducha, upravuje život, řídí činy, ukazuje, co dělat a čeho nechat, sedí u kormidla a určuje směr plavby, když se zmítáme v nebezpečných vlnách.

Seneca, Listy Luciliovi

Slovo bordel znamenalo nepořádek i nevěstinec. Nakupování sexu ve formě pornografie se oproti prostituci vyznačovalo výrazně nižší spotřebitelskou cenou.

Co nás může bezpečně vést? Jedno jediné – filosofie. A její příkaz je, abychom božstvo ve svém nitru chránili před zneuctěním a úhonou a dopomáhali mu k vítězství nad rozkoší i bolestí.

Marcus Aurelius, Hovory k sobě

Whisky se rychle stala nápojem oblíbeným, vzhledem ke své ceně však nikoliv národním. Coca-cola zlidověla.

Filosofe, hlupáku tohoto světa, to, co hledáš, nic není, tvým skutečným pokladem je ten, kterého nehledáš.

Svatý Augustin, O Boží obci

Osobní počítač vlastnilo 3,5 procenta domácností. Počítač měl například marginální politik Michael Kocáb a počítal na něm, kolik sovětských tanků už vlaky odvezly na Rus.

Copak že jsi přišla do těchto pustin našeho vyhnanství, ó, filosofie, učitelko všech ctností, sestoupivši z nebeského prahu?

Boëthius, Filosofie utěšitelka

Reformovalo se školství. Cílem bylo, aby školáci a studenti byli stokrát chytřejší než ti, kteří právě absolvovali. Všichni měli umět anglicky, stát se milionáři nebo hokejisty a pít whisky jako vodu.

Reforma šla ztuha.

Studium filosofie není k tomu, abychom věděli, co se lidé domnívali, ale jak se to má s pravdou věcí.

Tomáš Akvinský, Poznámky k Aristotelovi

Byly vydávány četné svazky díla solipsistického filosofa Ladislava Klímy. Lidé je kupovali, někdy i četli.

Absolutní subjektivismus je nejvíce povznášející, krásnou, lákavou, příznivou filosofickou možností: činíť individuum vším, ‚bohem‘ – ostatní filosofie jsou více méně ‚bezútěšné‘…

Ladislav Klíma, Svět jako vědomí a nic

Pro příhraničí s německy hovořícími sousedy byly zásadní tři pojmy: Zimmer frei, free shop a night club. Slovo bordel germánské kmeny neznaly.

Dokonalost věcí je nutno posuzovat z jejich vlastní přirozenosti a vlastní moci.

Baruch Spinoza, Etika

V Čechách se lidé podivovali nad tím, že někteří Němci začali utrácet své peníze za opravy kostelů v místech, odkud byli v roce 1945 odsunuti.

Tomu, že řada mladých Češek si našla staršího německy mluvícího manžela naloženého do whisky, se nepodivoval nikdo.

Žít a nefilosofovat je jako mít zavřené oči a nikdy se ani nepokusit je otevřít.

René Descartes, Principy filosofie

V březnu byl jmenován pastýřem českých katolíků Vlk jménem Miloslav.

Lidské bytosti jsou malými bohy ve vlastním světě, ve kterém Boha napodobují a vládnou.

Gottfried Wilhelm Leibniz, Teodicea

Začaly probíhat takzvané lustrace. V zásadě v nich šlo o to, posvítit si lustrem na určité osoby tak, aby jejich minulost za totality byla vidět ve skandálním světle.

Studovali lidskou podstatu, aby o ní mohli učeně promlouvat, ne proto, aby poznali sami sebe, a pracovali pro poučení ostatních, ne však proto, aby se osvítili uvnitř.

Jean Jacques Rousseau, Dumy samotářského chodce

Z českých luhů a hájů se k datu 21. června vytratila sovětská okupační vojska.

Naopak se na našem území objevil plzák španělský, a to ve značném počtu příchozích jedinců. V českých zahradách a polích už setrval.

Čím je povinen pes psu nebo kůň koni? Ničím; žádný živočich nezávisí od svého druha. Ale člověk, jemuž se dostalo božské jiskry, zvané rozum, co z toho má? Že je otrokem téměř celého světa.

Voltaire, Filosofický slovník

V létě začala válka v Jugoslávii. Barbarství geograficky blízkých bratrů Slovanů působilo zneklidňujícím dojmem.

Na Západě turisty z Československa považovali za uprchlíky z míst bratrovražedných bojů a dotazovali se jich, zda znají sprchu, splachovací záchody, whisky a večerní televizní zpravodajství.

Nakonec každý národ nazval svobodou ten vládní systém, který nejlépe odpovídal jeho mravům nebo sklonům.

Charles Montesquieu, O duchu zákonů

Spotřeba másla meziročně klesla o třicet procent, spotřeba margarinů stoupla meziročně o pětačtyřicet procent. Rama byla zlatá a roztírala se jako po másle, na což máslo nestačilo.

Úkolem filosofie je pochopit to, co jest, neboť to,
co je, je rozum.

Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Základy filosofie práva

V televizi se poprvé objevili Kabáti. „Nejsme žádní jaderní inženýři,“ tvrdili. A nebyli.

Nikoho tehdy ani náhodou nenapadlo, že z hochů z Teplic, kteří se dvoulitrovým flaškám whisky hned museli podívat na dno a hráli pro subkulturní menšinu v ocvočkovaných krojích, se brzy stane všelidová zábava pro právničky z ministerstva i dělníky ze stavby, pro čilá batolata i devadesátileté učitelky chemie na odpočinku. Souviselo to zřejmě se změnou vkusu.

Filosofie anebo libomudrctví je matka všech véd; a kdo ji miluje, toho nazýváme filosofem nebo mudrcem. Jindy byl každý filosof mudrcem, teď se mnoho mudruje, ale filosofů je málo.

Alois Vlastislav Rirenšaft, Co máme nejvíc milovati

V listopadu byla zahájena kuponová privatizace. Jejím hrdinou se měl stát Viktor Kožený, průkopník v oblasti tunelářství. Měl četné následovníky. Nejinak tomu ostatně bylo u původních tunelů železničních, z nichž první byl postaven v roce 1845, a jeho následovníci jsou aktivní dodnes.

Zachytit hranice rozumu – jen to je pravá filosofie.

Friedrich Nietzsche, Antikrist

Znalci vína se vyskytovali jen v podobě rodáků z jižní Moravy. Na zbytku území bylo symbolem přihlášení se k ideálům kapitalismu míchat červené s kolou.

Bohatství společností, v nichž vládne kapitalistický výrobní způsob, jeví se jako ohromný soubor zboží, jednotlivé zboží jako jeho elementární forma.

Karel Marx, Kapitál

Množství druhů cigaret a whisky nabízených na trhu bylo opravdovým bohatstvím.

Co je to blízkost, jestliže přesto, že i nejdelší vzdálenosti byly zkráceny na minimum, neustále uniká?

Martin Heidegger, Věc

Žvýkání se rozšířilo explozivní reakcí. Na rtu whisky: výrobci žvýkadel počítali zisky. Čelisti pracovaly.

Abychom ve znaku rozpoznali symbol, musíme sledovat jeho smysluplné použití.

Ludwig Wittgenstein, Tractatus logico-philosophicus

Jistá slova národního lexika používali pouze kriminální živlové a Ostravaci.

Nikdo nenavrhne šílenství jako cestu ke spáse.

Emmanuel Lévinas, Čas a jiné

Ostravsko byl svérázný region nacházející se na Ostravsku, který obýval havíř a hutník. Pro Poláky představovalo jižní krajinu.

Havíř a hutník býval v dávné minulosti kmánem a třel bídu a nouzi. Za komunismu zarobil vic jak dochtoři, v hrudi mu však bilo srdce lidu a v krvi kolovaly lidové nápoje: vodka, rum, pivo a ovocné víno.

Za kapitalismu se kmánství havířům a hutníkům vrátilo jako ztracené dětství.

Filosofie je věda, která se naučit nedá.

Jan Tancibudek, dělník

Rok whisky a plurality dospěl k realitě prosince: A byly Vánoce.

Pravda o světě je jen jedna a každý velký myslitel ji poznával stejnou. Jen jeho doba utvářela možnosti, jak toto poznání vyjádřit. Buddha či Ježíš neprohlásili to, co říkali jejich velcí předchůdci, za blbost, ale řekli to nově. Se sebou stále identické bytí se projevuje jako jsoucí vždy nově a nemůže jinak, nejde to prostě jinak!

Egon Bondy, Postpříběh

25. prosince Michail Sergejevič Gorbačov rezignoval na post prezidenta Sovětského svazu a 26. prosince se Sovětský svaz rozpadl. Čtyřicet let jsme pod jeho jhem trpěli a jak lvové bili o mříže a zničehonic jsme na Slovensku sousedili se samostatnou Ukrajinou.

Tu padla bázeň na všechny sousedy a všude po judských horách se mluvilo o těchto událostech.

Lukáš 1,65

1992
v erotické pohodě

V lednu Česká televize začala vysílat seriál Dallas, ve kterém sex bojoval o moc a intriky o majetek.

Prababička jednoho z revolučních demonstrantů na broumovském náměstí Anna (81) a babička broumovského policisty Jiráska Hilda (83) se rozhodly, že ještě neumřou.

„Ne!“ prohlásily důchodkyně tváří v tvář smrti a obrazovce.

„Ne! Až se dozvíme, jak to dopadlo s Džejárem!“

Po roce Dallas v České televizi skončil. Requiescant in Pace Hilda a Anna.

V únoru se Česká republika oficiálně připojila k internetu. Díky smrtícímu monopolu Eurotelu však občané měli po následující tři roky k internetu nulový přístup. Podomácku vytvářené erotice to prospívalo. A vůbec byla pohoda a veselo, staré časy objímaly nové a připíjely si fernetem.

Rovněž v únoru měl premiéru film Requiem pro panenku, v němž si první velkou filmovou roli zahrála Aňa Geislerová. Její zrzavé vlasy ladily se závěrečným filmovým požárem plným zesnulých. Po dalších dvacet sedm let (a kdo ví, po kolik dalších) měla Aňa Geislerová zářit coby sex-stálice na českém kinematografickém nebi. Herečka byla netajemným předmětem touhy mužů od šestnácti do devadesáti a vzorem zvonivě cynického životního stylu pro dámy všeho věku.

A do třetice v únoru se 17. 2., den před židovským svátkem Purim✡, otevřela pro veřejnost televizní věž na Žižkově. Stála na půdě zlikvidovaného židovského hřbitova a její falus byl nepřehlédnutelný.

„Co oděv je jednotlivému člověku, to jest budova rodině, to VEŘEJNÁ STAVENÍ, mosty, silnice, železnice a města jsou celému národu,“ prohlásil v devatenáctém století Karel Slavoj Amerling, český pedagog a filosof pohřbený na Budči. Za života se obklopoval ženami a vzdělával je.

V Čechách, dávno dávno tomu, žili Češi, Němci a Židé. Mívali své vlastní budovy a hřbitovy a svou vlastní nerovnoprávnost žen. V té dávné historii Češky jako sexuální partnerky vedly na celé své čáře, Němky měly peníze a Židovky vůbec nevycházely z ghetta.

Po pádu železné opony opět mnoho Němců a Židů začalo vyhledávat sex s Češkami a jistá část Germánů zaplatila manželstvím.

V březnu se u nás poprvé oficiálně rozlila vůně Ameriky z první značkové provozovny McDonald’s ve Vodičkově ulici v Praze.

Čeští ekoteroristé vskrytu sbírali síly k protestům vůči zavražděným a rozemletým kravám, avšak americká lidová jídelna na to nedbala a okamžitě se v Praze etablovala jako podnik, do nějž se chodí ukázat ti, kdo na to mají.

Mimo Prahu a Brno už McDonald’s zůstal sexy napořád.

Nejoblíbenější českou lidovou hudbou bylo americké country. Provozovalo se na kytary, u kterých ženy jihly a vlhly, a to u ohňů i v zakouřených interiérech, kde osudy hrdinů americké občanské války dojímaly až k slzám:

„Z celé jižní eskadrony nezbyl ani jeden muž. V Montgomery bijou zvony, déšť ti smejvá ze rtů růž.“

Country salóny byly oblíbenější než salóny erotické a byla v nich pohoda a veselo v maskáčích i nahoře bez nich.

Jedna česká intelektuálka, vyjadřujíc dobový postoj svých družek, v anketě o feminismu prohlásila: „Feminismus pokládám za zcela zbytečný výstřelek.“

„Vrať se do hrobu!“ bývaly by jí byly vzkázaly, kdyby byly bývaly uměly česky, americké feministky, které obrovskými botami brázdily město ✡Franze✡Kafky✡ na svém tripu devadesátými léty.

Lucie Bílá nahrála svůj první – a poslední – hit Láska je láska. Stačil na dalších dvacet sedm let kariéry (a kdo ví, na kolik dalších). Klip k písni směl jako kostlivec v televizní skříni vystupovat jen mezi 22. a 6. hodinou, a to pro svou zhovadilost a promiskuitu. Účinkující v klipu řádili, diváci se řezali a mejdan měl radost až do rána.

K vytvoření fotografie bylo nutné štelovat clony a časy, což bylo technickou dovedností pokračující vyvoláváním v temné komoře.

Vzniklé snímky se ukládaly do alb a kufříků a jejich prohlížení bylo rituálem rodin a přátel: zesnulá minulost ožívala.

Když otvor clony rozevíral fotograf aktů, rozevíraly se zároveň nohy a klín, a pokud se fotograf aktů jmenoval Saudek, chvěly se při tom domy a třásla se země.

Mrtvé město malíře Egona Schieleho bylo zapsáno na seznam památek UNESCO.

Ano, správně, šlo o Český Krumlov. Živí Cikáni tvořili v centru města romskou většinu. Dobře se bavili navzájem i v noci též s přistěhovalými umělci z Prahy.

V červnu začal ve Vinohradském divadle v Praze tančit v erotickém prádle čas muzikálů. Premiéru měli Bídníci vydestilovaní z Victora Huga. Vstupenky stály peněz jak funus, hlediště praskalo ve švech.

Další desetiletí měla být doprovázena hlučnou bídnou hudbou, která se linula: v interiérech automobilů, v prodejnách čehokoliv, v kancelářích všech podob, v dílnách truhlářů, zlatotepců i ministrů, na operačních sálech, pracovištích hajzlbab, striptérek i na hrobnických šatnách. Reproduktory měly být každý rok výkonnější.

Poslouchalo se rádio, stanic přibývalo. Z české hudby zněl nejčastěji Karel Gott, kterého milovaly ženy všeho věku a politického názoru, a Lucie Bílá, kterou milovali všichni. Kabáti duněli ze soukromých přehrávačů.

Trojice Karel Gott, Lucie Bílá a Kabáti měla ovládnout český hudební show-byznys na příštích sedmadvacet let (a kdo ví, na kolik dalších), což tehdy ovšem nikdo netušil a čeští hudebníci spřádali u amerického truňku plány na dobytí světových hitparád. Ani si nevrzli.

Rovněž v červnu se konaly volby. Vyhrál je Václav Klaus a stal se premiérem a idolem začínajících podnikatelek, které měly v peněžence jeho fotku a při orgasmu myslely na jeho zlatá slova.

Občanské fórum šlo do kopru a do kytek a Občanská demokratická strana ke korytu.

Později Václav Klaus prohlásil: „Občanská společnost je polemikou se svobodnou společností a je povinností každého demokrata ze všech svých sil do konce svých věků proti ní bojovat.“

Václav Klaus byl bývalým zaměstnancem Prognostického ústavu ČSAV. Prognostický ústav se zabýval věštěním budoucnosti na vědeckém základě. Za tento vědecký základ považoval Václav Klaus neviditelnou ruku.

Václav Klaus měl obrovskou důvěru občanů, kteří věřili tomu, že je dovede z krajiny čerstvě pohřbené totality specificky českou cestou do konzumních rájů a vytvoří na území Československa obdobu Švýcarského spříseženectví. A bez švýcarské prudérie: bude se vesele šukat na zlatém podnose.

A byl podzim, stromům umíralo listí. Kniha Michala Viewegha Báječná léta pod psa měla listy zbrusu nové a ženy z nich byly v rauši.

Ve spojení profesí spisovatele a manažera byl Michal Viewegh českým průkopníkem a při ražení neprozkoumané cesty v terénu pokrytém závějemi uměleckých ambicí neumrznul, ale stal se nejúspěšnějším prozaikem polistopadové éry: dvacet let si nikdo jiný ani nevrznul.

Geniálnímu překladateli Janu Zábranovi byl bez jeho souhlasu, který ovšem bylo těžko získat, neb Jan Zábrana nacházel se v urně na hřbitově v Poděbradech, vydán výbor z deníků nazvaný Celý život. Literární kritika a věda se knížky chopila jako Archimédovy páky a prohlásila deníkové zápisky za skutečnou literaturu a skutečnou literaturu z literatury odhlásila. Jan Zábrana se v urně obracel, jak mohl, ale mnoho nezmohl.

Blížily se Vánoce.

Na třetí adventní neděli rozložili na českokrumlovském náměstí svůj poštovní úřad vánoční pošťáci a přebírali dopisy od dětí i dospělých adresované Ježíškovi. Poštu si vyzvednul archanděl Gabriel, patron telekomunikací, televize, rozhlasu, pošt, filatelistů a diplomatů.

Na čtvrtou, poslední adventní neděli si občané Českého Krumlova poslechli Tichou noc v několika živých světových jazycích i v mrtvé latině. Cikáni-Romové se bavili a proti absenci Tiché noci v romštině neprotestovali.

Na Štědrý den dopoledne se nesla nadílka medvědům do českokrumlovského zámeckého příkopu. Vánočky měli medvědi nejraději.

A přišel Silvestr. A Češi a Slováci, kteří byli v letech 1918–1939 a 1945–1992 legitimními bratry, nyní už bratry nebyli. 31. prosince ve 24.00 hodin Československo zaniklo a vznikla Česká republika a Slovenská republika.

1993
ohnivě

Na Nový rok se v chatě bývalého zemědělského družstva u rybníka Pyšelák hodně vzpomínalo na Jerryho psíka Pidlocha, který po ohňostroji zmizel skoro na dva dny.

A zatímco Anna a Hilda († 1992) odpočívaly v pokoji na broumovském hřbitově, hleděl zbytek občanů České republiky do budoucnosti s plamenným optimismem. České ženy zmámeny vidinou krásného nového světa, který měl přijít, zapomínaly rodit děti.

Koncem ledna byl zvolen prezidentem nově vzniklé České republiky Václav Havel. Český prezident oficiálně moc pravomocí neměl, ale vyzařovalo to z něj a v praxi to vypadalo, že řídí i Ameriku.

V únoru se Miloš Zeman stal předsedou strany sociálně demokratické. Trio Havel, Zeman, Klaus mělo žhavé státní pódium obsazeno už od Listopadu a setrvalo na něm pak po mnoho a mnoho let ve stejné sestavě. Nikdo jiný si ani nevrznul. A když vrznul, tak do roka a do dne zmrznul – jako by se nechumelilo.

V dubnu začal vycházet Blesk. Ozařoval skandály a jejich kráse bylo nesnadné odolat, jelikož Blesk byl pro mnohé jako „strom s plody dobrými k jídlu, lákavý pro oči, strom slibující vševědoucnost“ (Genesis 3,6).

Nejzářivějším skandálem nasvětleným blesky toho roku byly lehké topné oleje, které než shořely, vyměnily si dovozní jméno s naftou, a na falešném zdanění tak vydělaly sto miliard korun. Výše státního rozpočtu České republiky pro rok 1993 byla tři sta padesát miliard korun.

Policisté, kteří se topný olej pokoušeli vyšetřovat, se před střelnými ranami museli skrývat ve vzdálenosti až několika tisíc anonymních kilometrů.

Do šatu Blesku převlékl čas postupně většinu české žurnalistiky, ač pestrý šat ten byl cudně zakryt decentně žhnoucí kravatou.

Premiér Václav Klaus fandil kromě neviditelné ruky i jazzu.

Nejznámějším českým jazzmanem byl Jiří Stivín, a to kvůli bekovce, která mu zakrývala pleš, hrála v televizi a lidé ji poznávali. Stivínova ruka byly viditelná, a to na flétně plápolající improvizacemi.

Součástí identity byznysmena byl národní podnikatelský kroj: fialové sako, bílé ponožky a černé polobotky. Kroj přitahoval krásné ženy.

Fialové sako jako plameny? Krásky jako noční motýli?

Ano, ovšem. A bílé ponožky jako perly.

Naučit české muže používat deodoranty a pánské parfémy byl oříšek, na jehož rozlousknutí kosmetické firmy pracovaly, až se z nich čoudilo a kouřilo.

Po České republice jezdilo 2 600 000 osobních automobilů, uvnitř jejichž motorů hořel oheň. Některá auta stála i v garážích. Připočtou-li se motocykly, náklaďáky, tahače, lehká užitková vozidla, drandilo po vlasti tři a půl milionu motorových vozidel (nemluvě o projíždějících Germánech, Hunech a Hyperborejcích). Měla-li republika deset milionů obyvatel, připadalo tři sta padesát motorů na tisíc občanů, včetně pověstných statistických nemluvňat.

Škodovka stodvacítka a favorit, kam se podíváš…

Pražské divadlo Sklep přeneslo „sklepáctví“ z totality do kapitalismu bez ztráty kytičky. „Sklepáctví“, které původně sršelo na alternativním divadelním jevišti, v devadesátých letech rozžhavilo televizní obrazovku.

Sklepácký nihilismus a cynismus byl podkladem a pokladem pro tvrdohlavé výtvarníky, ba i mnohý prostý vysokoškolák pro sklepáctví zaplanul.

Některé sklepácké hlášky na vložky nebo prací prášky zlidověly i mezi ženami.

Čeští intelektuálové vzhlíželi k filosofii, kterou nečetli a nestudovali, ale milovali.

Na kavárenských stolcích se povalovaly, z kapsy saka vyčuhovaly či v půvabné ručce svítily jako svíce poznání dvě zásadní knihy, které toho roku vyšly. O postmodernismu od Jean-Françoise Lyotarda a Texty k dekonstrukci od Jacquese Derridy.

Z nástupu kapitalismu byli někteří lidé přepracovaní natolik, že je museli odvážet do nemocnice sanitkou. V nemocnici jim dávali dýchat kyslík, aby obživli. Později se přišlo na to, že se jedná o chorobnou závislost na práci a že se takovýto člověk upadající do kómatu diagnostikuje jako workoholik, umí anglicky a vyhořel.

Obrovskou moc ve společnosti získaly blondýny. Většina obyvatelstva pro blondýny zahořela a v druhé fázi se jimi nechala strávit. V bezpečném ústraní si lidé o nových bohyních vyprávěli vtipy:

Ptá se jedna blondýna druhé: „Hele, máš to dole stejný jako nahoře?“

Druhá blondýna se zamyslí: „Myslíš stejně vylízaný?“

Před Vánocemi měl premiéru film Jana Hřebejka Šakalí léta. Hřebejkovština se měla stát úhelným kamenem budoucnosti české kinematografie.

A byly Vánoce. Česká televize slavnostně založila tradici, která už neuhasla. Na Štědrý den večer se v premiéře začala vysílat pohádka vytvořená zlatýma českýma rukama. Pro začátek: Sedmero krkavců.

1994
s trochou latiny
(slovníček je u požárního východu z kapitoly)

V lednu se zastavil v pražské pivnici U Tygra americký prezident Bill Clinton.

Karel Hulata, výčepní: „Tou dobou se k nám začali stahovat hosté, kteří nikdy dřív nepřišli. Takhle přišel na pivo třeba Karel Gott…“

Quis ut Deus?

Popelář a lékař už v hospodách u jednoho stolu nesedávali, holiči se stali barbery a inženýři provozovali vlastní restaurace.

Pares cum paribus facillime congregantur.

Menstruační vložky dávaly ženám křídla. Přinejmenším v televizní reklamě.

Qui facile credit, facile quoque fallitur.

České studentky začaly houfně vyrážet coby au-pair na anglický venkov. Řada se jich posléze vyvdala za pána domu a vystrnadila dosavadní housewife.

Audaces fortuna iuvat.

Určité množství Čechů zjistilo, že nejsou Slovany, že nejsou ani Germány po dědečkovi, který bojoval ve wehrmachtu, ale že jsou Kelty. V posvátných hájích Keltů enormně stoupla spotřeba irské whisky.

Gallia est omnis divisa in partes tres, quarum unam incolunt Belgae, aliam Aquitani, tertiam qui ipsorum lingua Celtae, nostra Galli appellantur.

V únoru přenechala Česká televize zdarma vysílací kanál komerčnímu vysílání. Začala zářit TV Nova.

Duo cum faciunt idem, non est idem.

3. března zemřel bard Karel Kryl. Selhalo mu srdce.

Ave Caesar, morituri te salutant.

Smuteční oznámení

Oznamujeme s pohnutím ctěné hornické a sympatizující veřejnosti, že tento týden zesnula po krátké těžké nemoci zvané „útlum“ ve věku 212 let VEŠKERÁ TĚŽBA UHLÍ V OSTRAVSKÉ ČÁSTI REVÍRU. Rakev s ostatky ostravské těžby bude vystavena na Dole Odra, závod Přívoz dne 30. 6. 1994. Téhož dne ve 14:50 hod. bude kladení věnců u sochy horníka před Správou a. s. OKD.

Za pozůstalé odborová organizace Dolu Odra, Ostrava, Heřmanice a Šverma.

Mors optima est perire lacrimandum suis.

Poté, co havíři v Ostravě vymřeli, stoly v místních hospodách přijaly ekonomicko-sociální standard liberální demokracie.

Alibi.

Broumovsko (vzpomínáte si na Annu a Hildu a policistu Jiráska?) byla svérázná geografická kotlina obklopená strmými skalními hřbety. Od hlubokého středověku až do roku 1918 Broumovsko spravovali benediktini.

Benediktini byli mniši starého původu, na něž měly myšlenky dvacátého století materializující se na Broumovsku zhoubný vliv:

Rok 1918: odsun většiny benediktinských úrodných polností do světských rukou pomocí pozemkové reformy.

Rok 1945: odsun německého (věřícího) obyvatelstva, které zdejší kraj obývalo monopolně, pomocí Benešových dekretů (týkalo se rovněž německy hovořících mnichů).

Rok 1950: odsun zbytku mnichů (česky hovořících) za ostnatý drát pomocí Akce K.

Po benediktinech zbyly v geografické kotlině Broumovska barokní kostely. V samotném Broumově po benediktinech zbyl internační tábor řeholnic.

Iustitia regnorum fundamentum.

V červenci šel do vazby Ivan Jonák, pražský gangster v obleku jako sníh. „Zlatá devadesátá“ končila, Ivan Jonák už ani nemohl nechat zastřelit vlastní manželku, aniž by ho soudy popotahovaly za nos.

Čeští muži Ivana Jonáka obdivovali a chtěli by být jako on, to znamená jezdit v drahém kabrioletu plném nahých žen za poledne po Staroměstském náměstí. Mnoho žen považovalo Ivana Jonáka za úžasného chlapa, jelikož mu padají peníze z kapes jako jiným od cirkulárky piliny.

V devadesátém čtvrtém Jonáka típli a následně vláčeli jeho oblek po soudech a vazbách až do roku 2002, kdy dostal osmnáct let natvrdo a šel sedět do Valdic, kde ho jeho bývalí přátelé Lucie Bílá a Karel Gott nenavštěvovali.

Nemo cum diabolo iocatur impune.

V září vyšla dlouhohrající deska Kabátů z Teplic nazvaná Colorado. Titulní country píseň vzala za srdce všechny věkové a sociální skupiny obyvatelstva, s výjimkou vysmažených technařů a vietnamských stánkařů. A tak už to zůstalo napořád.

Jaderní inženýři dávali Kabáty poslouchat českému jádru atomu.

O tempora, o mores!

V říjnu byl v Brně pravoslavnou církví prohlášen za svatého velkomoravský kníže Rostislav.

Z dopisu knížete Rostislava byzantskému císaři: „My Slované jsme lid prostý a nemáme, kdo by nás vyučil pravdě a smysl její nám vyložil…“ (Život Metodějův, kap. 2–5.33. – 9. stol. n. l.)

Beata simplicitas.

V listopadu zpěvák z Ostravska Jaromír Nohavica vydal nahrávku Tři čuníci. Písničky, které se podbídly frekventantům mateřských škol, měly ohromný komerční úspěch i u dospělých.

Nebylo na tom nic neobvyklého: I rodič se musí stát dítětem.

Jean-François Lyotard: „Není vyloučeno, že za určitou dobu už nebude mít kdo vyučovat, protože dospělí vymizí a všude budou jen děti.“

Sic erat in fatis.

Na hraničním přechodu Železná Ruda zadrželi 43 000 neproclených voňavých vánočních stromečků-přívěšků do automobilů. Zabavené stromečky provoněly celou celnici.

Corpus delicti.

A byly Vánoce. Jitka Zelenková si přála pod stromeček špagetový servis, Alexej Pyško vyčištění chaosu a Lešek Semelka toužil po cestě do Malajsie. Ptáte se, co to bylo za lidi? Slavní své doby.

Memento homo, quia pulvis es et in pulverem reverteris.

LATINSKO-ČESKÝ ABECEDNÍ SLOVNÍČEK POUŽITÝCH LATINSKÝCH OKŘÍDLENÝCH RČENÍ

Alibi. A líbí?

Audaces fortuna iuvat. Odvážnému štěstí přeje.

Ave Caesar, morituri te salutant. Buď zdráv, císaři, jdoucí na smrt tě zdraví.

Beata simplicitas. Blažená prostota.

Corpus delicti. Předmět doličný, který má ediční povinnost.

Duo cum faciunt idem, non est idem. Když dva dělají totéž, není to PhDr. Rudolf Kohoutek, CSc.

Gallia est omnis divisa in partes tres, quarum unam incolunt Belgae, aliam Aquitani, tertiam qui ipsorum lingua Celtae, nostra Galli appellantur. Galie v širším slova smyslu se dělí na tři části. Jednu z nich obývají Belgové, druhou Aquitanové a poslední kmeny, které si samy říkají Keltové, ale my je nazýváme Galy. Nejstatečnější z nich jsou Belgové, protože žijí nejdále od naší vysoce civilizované provincie a protože k nim nejméně přicházejí obchodníci s věcmi, které působí změkčilost a zpohodlnělost.

Iustitia regnorum fundamentum. Just regnet’s aufs Fundament.

Memento homo, quia pulvis es et in pulverem reverteris. Pomni člověče, že prach jsi a v prach se obrátíš.

Mors optima est perire lacrimandum suis. Nejlepší smrtí je zemřít a být oplakáván blízkými.

Nemo cum diabolo iocatur impune. Nikdo si s ďáblem nezahrává beztrestně.

O tempora, o mores! Povzdech, lamentace nad tím, jak jsou časy a mravy pokleslé a kam to všechno došlo.

Pares cum paribus facillime congregantur. Vrána k vráně sedá, rovný rovného si hledá.

Qui facile credit, facile quoque fallitur. Kdo snadno uvěří, snadno je oklamán.

Quis ut Deus? Kdo je jako Karel Gott?

Sed libera nos a malo.  Sedum liber masa málo.

Sic erat in fatis. Tak určil osud.

1995
nedůvěřivě a s podivem

Jeden by tomu nevěřil: Centra měst prokoukla. Českomoravské modelky okoukával svět.

NE?! NEPOVÍDEJTE?! POVÍDEJTE!!!

Reklama byla skutečnější než skutečnost. Tak jako kdysi Boží myšlenka.

NEUVĚŘITELNÉ!

A teď si představte, že tvar české filosofie přijel z Ameriky posílit profesor Erazim Kohák. Nastoupil na Univerzitě Karlově a řekl: „Dobrovolná skromnost není o askezi. Je o výběrové náročnosti, o radosti ze života místo radosti z majetku.“

TO SI ČLOVĚK ANI NEUMÍ PŘEDSTAVIT, CO?

Kdyby vám to někdo povídal, tak řeknete, že si to vymyslel: Jaromíra Jágra, hocha z ocelového Kladenska, znalo v americkém ocelovém městě Pittsburghu každé malé děcko.

NE, TO NEVYMYSLÍŠ!

A nechápeš, co na to Jágr zahlásí: „Lidi si užívají do těch dvaceti, třiceti let a potom vlastně musejí dřít, aby se uživili. Já jsem si vždycky říkal, že budu dřít do těch třiceti let, abych měl potom volno a mohl si dělat, co chtěl.“

TO SE NIKOMU NEZDÁLO ANI VE SNU!:

Znalců vína přibývalo i v mostecké uhelné pánvi.

Kde jsou svišti, tam je i lego.

JÁ SE Z TOHO PICNU!

NO TO SI SNAD NĚKDO DĚLÁ PRDEL?:

Na českém venkově ubývalo drůbeže, králíků a autobusových spojů.

CO TO MÁ BEJT?:

Ráj chalupářů byl v interiéru vybavený elektřinovými topnými tělesy (Havaj!) a zvenčí bazénem a štokrlaty z Beverly Hills.

FAKT, ČUMÍM.

Prodalo se obrovské množství obrovské technické novinky v Čechách dosud nevídané: rychlovarné konvice. Čaj i kafe: všechno bylo hned. Uspořený čas se prokecal.

JÁ ZÍRÁM!

V srpnu jim uprchnul z vězení vrah Winkelbauer!

TO SI DĚLÁŠ KOZY?!

Ukrýval se v podobě štamgasta v baru Divadla Na Zábradlí.

TY VAGO?!

Nad židlí, na které Winkelbauer sedával, nechalo po jeho dopadení vedení divadla umístit pamětní ceduli z bronzu.

KOZY?! Z BRONZU?!

Hrubou práci na stavbách vykonávali převážně Ukrajinci. Ukrajinky provozovaly úklid, pomocné práce v kuchyni a prostituci.

TY VADO! TY VOGO! TY VOLE! TY KRÁVO! JEŽKOVY VOČI!

Ukrajinci a Ukrajinky pracující v České republice měli často vysokoškolské vzdělání.

Hodně Ukrajinek si časem našlo českého manžela.

Ukrajinci hodně pili vodku.

VÁŽNĚ?

Městský úřad vypíše soutěž na opravu dlažby na náměstí.

Přijde Němec, celý den měří a pak říká: „Moje cena je 700 tisíc. 300 tisíc materiál, 300 tisíc pro dělníky a 100 tisíc pro mě.“

Přijde Ukrajinec, měří hodinu a pak říká: „Moje cena je 500 tisíc. 300 tisíc materiál, 100 tisíc pro dělníky a 100 tisíc pro mě.“

Přijde Čech, nic neměří a říká: „Moje cena je 2,5 milionu.“

Úředník nechápavě vrtí hlavou. Chlapík se na něj podívá a říká: „1 000 000 pro mě, 1 000 000 pro vás a za 500 tisíc to udělá ten Ukrajinec.“

TO JE NESKUTEČNÝ! FAKT NESKUTEČNÝ! TA ZAKÁZKA ZA 2,5 MILIONU BYLA PŘIKLEPNUTÁ MILIONKRÁT!

A JÉJE!:

Těsně před Vánocemi skončil monopol Eurotelu na internet spočívající v nedostupnosti internetu českým občanům. Doba, ve které se měl celý svět (a ještě jeden navíc) vejít do stolního počítače, mohla začít.

JÉÉJE! JÉ!

A byly Vánoce. V Brně napadly tři centimetry sněhu.

JEDEN BY TOMU NĚVĚŘIL! A DRUHEJ?!

Městská část Brno-Královo Pole připravila pro tisíc důchodců štědrovečerní večeři: 3 řízky po 150 g, bramborový salát 1/2 kg, šunka 30 dkg, vánoční cukroví 1/2 kg a ovocný balíček.

NÉ?!

Tři řízky na tisíc důchodců byly myšleny dobře.

NEPOCHYBNĚ…

1996
s malou muzikou

Kradlo se v drobném, kdykoliv se naskytla dobrá příležitost. A ve velkém, tralala, kdykoliv se naskytla možnost příležitost vytvořit.

Žen, které se snažily ulovit milionáře, šmidly fidly, stále přibývalo. Nějak se prostě ženy, drnk drnk, bez milionu necítily úplně jistě.

Malé děti čůraly, crrr crrr, a sraly, prd, prd, do papírových plenek. Použité plenky se vyhazovaly do popelnic, plesk plesk, a zde tiše smrděly.

Tetovaní byli pouze absolventi kriminálů, chábr flastr, rockeři, hej hej, technaři, tuc tuc tuc, skejťáci, svist svist, a motorkáři, vrm vrm.

V Brně zatkli veksláka, many many, a gangstera, bum prásk, Rudolfa Hošnu a jeho kariéra „krále Brna“ skončila, ač odsouzen na osm let do basy, klap klap, byl až v roce 2006, neb spravedlnosti, tradá, uměl unikat jako pára nad hrncem. Rudolf Hošna byl brněnským Ivanem Jonákem: lidi ho měli rádi, mlask mlask, a energetičtí průmyslníci, tuneláři s rukama bílýma jako sníh a starostové Brna ho vodili médii jako medvěda, brum, brum, aby se nepsalo o nich.

Brno mělo určitý pocit, frk frk, že by se mělo vyrovnat Praze. Praze pozvolna docházelo, pa da dam, že hlavní město světa nikdy na Vltavě ležet nebude.

Vznikl první český internetový vyhledávač, paparapá. Do štítu si vepsal heslo Seznam najdu tam, co neznám. Lidé se do neznáma vydávali jako zmámení.

Vyhledávač vyhledával: první doklad citoslovce wow v tištěném textu je z roku 1996. Pochází z ironického článku z Mladé Fronty DNES. Při hledání ironie musel seznamu pomoci newton.

Objevily se první opravdu mobilní telefony, cililink. Během roku si je pořídilo dvě stě tisíc lidí, kteří zažívali nový druh štěstí založený na skutečnosti stálé dostupnosti.

V květnu, fidly fidly, zlatý máji, se čeští hokejisti ve Vídni stali mistry světa. Fanoušci si tehdy ještě nevyskakovali.

V červnu bratři Nedvědové vyprodali svými původními písněmi ve stylu americké country, drnky drnky, Strahovský stadion.

Guru undergroundu, ramtatatam, Ivan Jirous prohlásil: „Ostatně na národ já seru. Víte, kdy jsem definitivně odepsal český národ? Když bratři Nedvědi naplnili Strahov.“

Prezident Havel jednou do roka zašel s guruem Jirousem na pivo, a tam ho přesvědčoval, šrumaj šrumaj dá, že český národ ještě ztracený není.

Rovněž v červnu se čeští fotbalisté, hejááá hejááá, dostali do finále mistrovství Evropy ve fotbale. A tehdy to začalo!!! V Praze davy fanoušků poprvé skandovaly: „Kdo neskáče, není Čech! Hop, hop, hop!“

A do třetice v červnu byl slavnostně odhalen, cink cink, Tančící dům na pražském nábřeží. Vypadal jako taneční krůček, cupity cup, který zahajuje kvapík architektů. Nakonec ale nikdo tančit, dýnom dánom, nechtěl, a tak Tančícímu domu zůstaly všechny výhry v tombole – nejméně pro další čtvrtstoletí.

Česká krajina měnila barvu. Ostře se zelenala, šubydydá, golfová hřiště, ostře se žlutila, šalali, řepka olejná pěstovaná co krmivo pro srdce automobilů. Též kapitalismus, bum bum bumtarata, nabýval ostřejších obrysů.

Lidé, ať už měli alt, tenor, soprán nebo baryton, se obávali vycházet z domova nevybaveni rozměrnými vodními nádobami. Z nich pak upíjeli, žbluňk žbluňk, při každé veřejné příležitosti.

Nejrozšířenější lidskou činností provozovanou v českých lesích, šum šum šum, bylo houbaření.

V létě zamířili čeští turisté poprvé opět do Chorvatska, umcajcaj, které se na bratrovražedných válečných bojích v bývalé Jugoslávii, ojojoj oj oj, přestalo podílet a osamostatnilo se coby významná evropská, ou jé ou jé, turistická lokalita.

Ideálem miliardářů, la la la, bylo býti miliardáři, ideálem bezdomovců, la la la, rovněž.

Ideál jako výraz idealismu, la la la, se dostal do intelektuální pozice koňského potahu brzdícího provoz na finanční dálnici.

„Dnešní svět je perfidním světem, protože umožňuje člověku úspěch především podle míry jeho mazanosti. Jako doplněk ovšem neškodí ani inteligence,“ prohlašuje český filosof, do re mi fa so la si do, Rudolf Jičín. A dodává: „Každý blb má právo na seberealizaci čili na realizaci své blbosti.“

Sedm strojopisných svazků díla Rudolfa Jičína, do si la so fa mi re do, vážících celkem šest kilogramů zůstalo naprosto zapomenuto.

V listopadu otevřel zákazníkům brány první hypermarket. Stál v Brně – Ivanovicích, hoja hoja, a vypadal jako hodně velká krabice. Brno mělo určitý pocit, že se Praze nejen vyrovnalo.

Městská část Ivanovice, dyja-dom dyja-dom, byla v Brně tradičně známa zvoláním: „Čí jsou hody? Naše!“

A byly Vánoce, dudlaj dudlaj dá.

Tomáš Halík na půlnoční mši u Salvátora, aleluja aleluja aleluja, během kázání řekl:

„Ano, kdyby nastokrát měli pravdu ti, kteří označují naši zemi za ateistickou, kdyby naše společnost byla opravdu duchovně vyprázdněná jako starý prázdný sud, v němž už není ani kapka silného, jiskrného vína křesťanské víry, přesto alespoň o Vánocích lidé, kteří nejsou úplně otupělí, ucítí onu Boží vůni – a jdou za ní.“

1997
s přitakáním

V lednu stávkovali učitelé. Ale ne zas moc.

Jo, jo.

Začátkem ledna se oženil bývalý dramatik Václav Havel (panující prezident) s Dášou Veškrnovou, která se sňatkem z herečky proměnila v první dámu:

Celý svět je jeviště

a všichni lidé na něm jenom herci:

mají své příchody a odchody;

za život každý hraje mnoho rolí…

Wiliam Shakespeare, Jak se vám líbí

Tak, tak.

O pár dnů později na jeviště Španělského sálu na Pražském hradě vystoupila dříve podzemní kapela Plastic People, aby zde oslavila dvacáté výročí Charty 77. Muzikantům, kteří spolu nehráli šestnáct let, se Španělský sál a šampaňské zdarma tak zalíbily, že kapela na jevišti stojí dodnes.

Baže!

3. února zemřel štamgast pražské restaurace U Tygra Bohumil Hrabal.

Text Rukověť pábitelského učně, dávno dávno tomu, zesnulý spisovatel ukončil slovy: „Musím vyjmenovat autory a jejich věty, které mne od té doby, kdy jsem je přečetl, fascinují natolik, že lituji, že jsem je nevymyslel sám. ‚Nepovažuji sebe za růženec, ale za článek přetrženého řetězu,‘ je obrácená variace Nietzscheho ‚Nejsem článek řetězu, ale řetěz sám.‘ ‚Každý milovaný předmět je centrem rajské zahrady,‘ je přesný Novalis, ‚Dionýsos, veselost, která se stala člověkem,‘ je Herder. A toť vše.“

Ano, ano.

Na jevišti nebe se zjevila kometa. Jmenovala se Hale-Bopp. Od února do dubna byla dobře vidět i z České republiky. Pokud kometa přinášela nějaké poselství, širší veřejnosti nebylo oznámeno.

HC Kometa Brno si v době proletu komety vedla bídně a v nejvyšší české hokejové lize nehrála.

Beton!

Oblíbenou činností bývalých důstojníků Státní tajné bezpečnosti bylo zveřejňování materiálů o lidech, které za totality Státní tajná bezpečnost donutila ke spolupráci.

Na tuty.

V březnu Jára Cimrman pronikl do Hollywoodu prostřednictvím svého duchovního otce Zdeňka Svěráka. Film Kolja, který Svěrákova rodina vytvořila, získal Oscara ve vedlejší kategorii za zahraniční film. Novináři šíleli radostí.

Louka: „Takže řeka se jmenuje Vydra, ale žádné vydry tady nejsou. Tak takovou my máme řeku.“

Kolja: „Ježišmarjá!“

Nenaděláš nic.

Reformovalo se školství. Cílem bylo, aby školáci a studenti byli desetkrát chytřejší než ti, kteří právě absolvovali. Všichni měli umět anglicky, aby mohli makat jako manažeři nebo svačinářky v nadnárodních koncernech nebo emigrovat za lepším osudem.

Reforma šla ztuha a drhla.

S tím se smiř.

Značná část populace toužila vlastnit vlastní bazén. Zbylá část populace vlastnila bazén.

Bať, bať.

Lexikum kriminálních živlů převzali manažeři. Slétali se u zdrojů peněz. Bylo jich jako much.

Pravda.

Na internetu se objevila informace, že margarinu chybí jediná molekula, aby jeho složení bylo stejné jako stoprocentní umělá hmota. Té informaci k úplné pravdivosti chyběla víc než jedna molekula, nicméně návrat k máslu započal.

Verdikt potvrzen.

V červenci povodeň zaplavila Moravu. Nebo zmohly se vody a rozmnoženy jsou velmi nad zemí… (Genesis 7,19)

Byla to první opravdu velká povodeň od roku 1970, tehdy zahynulo 35 lidí, nyní přišlo o život lidí 50. Úplně všechny povodeň zaskočila: vodohospodáře, starosty, policisty, hasiče i členy oblastních amatérských divadel.

Lidé posílali lidem postiženým povodněmi plynové vařiče, spacáky, teplé svetry a konzervy. Značná část této materiální pomoci byla rozkradena.

Jó, jó. Jářku.

V srpnu odvysílal budoucí ministr vnitra Radek John televizní reportáž Cikáni jdou do nebe. Následně se Romové začali stěhovat do Kanady.

Romano džaniben, časopis romistických studií:

Když začal W. Shakespeare psát své hry, žili Romové na britských ostrovech už přes sto let. Ve svých hrách se o nich W. Shakespeare několikrát zmiňuje. V textu Othella je zmiňována „egyptská věštkyně“, v komedii Jak se vám líbí se autor vysmívá šlechticům, kteří předstírají, že jsou Cikáni a odcházejí žít do lesů. V Antoniovi a Kleopatře je titulní hrdinka přirovnávána ke kouzelnici, která „jako pravá cikánka mě očarovala“.

Proti gustu žádný dišputát.

Romové byli největší českou národnostní menšinou. Také Slováci byli největší českou národnostní menšinou.

Po dlouhá bývalá staletí žili v Čechách hlavně Češi, Němci a Židé. Romové v těch dávných časech dělali dráteníky v Indii a Slováci ani nevěděli, že Slováky jsou.

To se vr.

Bývalí důstojníci Státní tajné bezpečnosti neměli ve zvyku vlastnit jen jeden bazén.

m-m

Kanada bývala britskou kolonií. Velkou Británii v Čechách tvrdošíjně nazývali Anglií a české au-pair tam působily na britská srdce jako pravé cikánky.

Ou-kej.

Bohumil Hrabal, dávno dávno tomu, varoval Zdeňka Svěráka, že jeho „divadlo jednoho nápadu“ nevydrží víc než sedm let. Svěrák a jeho kolegové na to nedbali.

Bohumila Hrabala pohřbili v Hradišťku, pár kilometrů od jeho chaty v Kersku.

Cimrman byl věčně živý, tak jako, dávno dávno tomu, Vladimír Iljič Lenin.

Jasnačka. Jásná páka. Že váháš.

Český novinář Josef Rauvolf u příležitosti úmrtí amerického básníka Allena Ginsberga, druhdy krále Majáles v Praze, odjel do Ameriky natočit světový příspěvek do českého dokumentárního seriálu Alternativní kultura.

Americký sociolog a lingvista Noam Chomsky tehdy novináři z Prahy řekl: „Ve skutečnosti existují dobré důvody očekávat, že čím se společnosti budou stávat svobodnějšími, odvětví, která budou privilegovaná, budou mít větší zájem na ovládání myšlení. Když můžete ovládat lidi pod hrozbou mučírny, nezáleží moc na tom, co si myslí. Pokud jste ale na druhé straně přišli o oprávnění lidi nahánět, na tom, co si myslí, záleží hodně. A zcela obecně, čím se společnosti stávají svobodnější a demokratičtější, poroste propaganda, ovládání myšlení, reklama a tak dál, protože lidi je třeba udržet pod kontrolou. Když to nejde silou, jde to pomocí názorů.“

Knihy Noama Chomského v České republice vycházely zcela svobodně. Lidé si raději než Chomského texty kupovali hamburgry, auta a domy na předměstí.

Tak to bylo.

Na podzim zkrachovala developerská společnost H-Systém. Tisíc lidí snilo o domu na předměstí a zaplatilo předem: po milionu korunu. To byla dohromady miliarda. Majoritní akcionář Petr Smetka si ty peníze ponechal a smál se. Nakonec ale šel na dvanáct let do vězení neboli spravedlnost slavně zvítězila a ztracená miliarda korun už se nikdy nenašla.

Pád H-Systému lidi ohromně vzrušoval. Domu na předměstí na rozdíl od Shakespeara rozuměli úplně všichni.

Souhlas.

V Prostřední Bečvě v Beskydech bylo myslivci uloveno v roce 1997 škodné celkem: 4 lišky, p. Andrýsek ulovil celkem 9 kun a p. Bártek 2 kuny.

Přesně.

Oblíbenou národní činností bylo luštění křížovek.

Český spisovatel Bohumil (políček šest)? Hrabal? Ale kdo obešel polí pět?

Mhm.

Zpěvačka Kubišová vydala album Vánoce s Martou:

Mně se, bratři, všechno zdá,

že jest novina dobrá,

neb tam všechno poskakuje,

radostí tam všecko žije,

malí, velcí tam skáčí,

líbezně dudy hučí:

Dudly, dudly, dudly, dudly,

dudly, dudly, dudlydá.

„Mám pocit, že mi narostou křídla a k nim ještě vrtule,“ tvrdí Marta Kubišová o dvou závěrečných měsících roku, které obvykle tráví velmi hekticky.

Věru, Věru. Teda: Marto.

V porcelánce v Dubí u Teplic vyrobili vánoční talíř cibulák se třemi králi. Talíř měl průměr osmnáct centimetrů a prodávali ho všem: střelcům škodné, hercům na jevišti světa i teplickým Romům svištícím aeroplány do Kanady.

Jak povídám.

Vánoce 1997 byly velmi teplé. 25. 12. bylo na mnoha místech v Čechách přes deset stupňů Celsia a na Štěpána ještě tepleji.

Děkuji.

1998
slohové útvary

REPORTÁŽ

Leden, japonské Nagano, český tv komentátor: „Tak přece existuje spravedlnost! Přepište dějiny, Česká republika vyhrála olympijské hry v ledním hokeji!“

Pokřik: „Hop, hop, hop, kdo neskáče, není Čech!“ Republice štěstím zaléhají uši.

Návrat domů. Hokejky přijímá prezident Havel: „Raduji se z toho spolu se všemi spoluobčany. Před chvílí jsem telefonem mluvil s Dominikem Haškem. Říkal jsem mu, že zde všichni volají: Hašek na Hrad, takže se těším, že mě tam vystřídá.“

ZPRÁVA A KOMENTÁŘ

Na internetu začal fungovat vyhledavač Google.

„Ochutnali jsme z číše opravdové svobody,“ napsal na obrazovku česky pseudonym Holden Caulfield.

VYPRAVOVÁNÍ

Vešel únor: „Tu jsem!“ A Plzeňský Prazdroj přešel z českých do nadnárodních rukou. Ty ruce si oblékly japonskou podobu, tak jako olympijské hry.

Bankéři vyšli ze země, kde slunce vycházelo: „Tu jsme!“ Pak přišli do hotelu v Praze a tam si umyli ruce: „Ejhle, člověk.“

Umyté ruce vyprávěly. „Banka sem, banka tam.“

Umyté japonské uši si nemohly vynachválit, že plzeňský pivovar dostaly od českého státu zadarmo.

Slunce zapadalo.

Únor odešel: „Nejsem tu.“

CESTOPIS

Čtvrtina Romů z České republiky už se na radu Radka Johna odstěhovala do Kanady, kde na ně údajně čekalo bydlení zdarma, vysoké sociální příspěvky a další výhody.

Kanada je země javorového listu a javorového sirupu.

V Kanadě čeští Romové bydlení zdarma nedostali a na ulici jim tam byla zima, a tak se časem potichounku vrátili domů.

PLÁNOVÁNÍ A VYHODNOCENÍ

Naučit veškeré české muže používat deodoranty.

Naučit veškeré české muže používat pánské parfémy.

Oříšek k nerozlousknutí.

PROHLÁŠENÍ

„Nekontrolované šíření rysa je v rozporu se základní Listinou lidských práv a svobod,“ prohlásil Libor Řehák, pracovník odboru státní správy lesů a myslivosti ministerstva zemědělství.

ÚVAHA

Letní tancovačky pod širým nebem na sebe vzaly podobu technoparty.

Princip hudba, omamné látky a sex zůstává týž, nové technické možnosti hlučnosti jsou však nebývalé.

VÝČET

Hranolky, brambůrky, oříšky a slané tyčky.

Hranolky, brambůrky, hranolky a slané tyčky.

Hranolky, hranolky, hranolky a slané tyčky.

Hranolky.

ZÁPIS (DO DĚJIN)

V červenci ODS a sociální demokracie, před volbami na sebe lijící povodně špíny, po remíze ve volbách podepsaly opoziční smlouvu, která ruku rukou myla. Premiérem se stal Miloš Zeman.

CHARAKTERISTIKA

Miloš Zeman byl bývalým zaměstnancem Prognostického ústavu ČSAV. Prognostický ústav se zabýval věštěním budoucnosti na vědeckém základě.

Miloš Zeman vynikal ironií, jejíž sžíravost byla na úrovni kyseliny. Veřejnosti předestíral, že za hybnou sílu světa považuje becherovku a pivo, ve skutečnosti však měl přečtenu veškerou sci-fi literaturu, která kdy byla napsána.

BULVÁR

Budou Brno okupovat Arabové?

V Brně postavili mešitu! V červenci!

Kdo nevraždí pohany, není muslim???

Skandál při otevření! Muslim byl profesor a jmenoval se Mohammed Ali Šilhavý!!!

POŽÁRNÍ HLÁŠENÍ (ZPĚTNÉ)

„23. července povodňová vlna v Solnici zaplavila ulice V Olšinkách, Nádražní, V Řekách, Poříčí a postupně ulice Tržní a Kvasinskou až po hlavní křižovatku. Voda dosahovala do výše okenních parapetů. Neunikla ani hasičská zbrojnice, kde jsme měli zaplaveny obě garáže do výše 30 cm.“

„V tomto roce byl výjezd k požáru jeden, a sice v srpnu k požáru dřevníku pana Noska.“

KONSTATOVÁNÍ

Od července až do Vánoc se nic moc nedělo. Ale o Vánocích…

KRONIKA

Vánoční setkání – Kozelka 1998, 11.–13. 12.

Na letošní Kozelku jsme jeli s Hujerem a Mouchou felicií jeho rodičů. Původně s námi měl jet i Bob, ten ale zavolal, že je nemocný a že nepojede. Na Kozelce se pak mluvilo stejně o tom, že pravý důvod, proč Bob nejede, je ten, že po loňsku, kdy si na cirkulárce uřízl prst, se bojí o další.

PODĚKOVÁNÍ

Děkujeme neznámému muži, který do psího útulku v Plzni donesl o Vánocích věnec buřtů a každého psa obdaroval.

Nikdy nezapomeneme.

VÝZKUM VEŘEJNÉHO MÍNĚNÍ

Na co lidé nejvíce o Vánocích v roce 1998 věřili?

Nejlépe dopadl Ježíšek. Petra Buzková a Stanislav Gross si taky neměli na co stěžovat.

1999
pozorně

Od začátku ledna bylo možné u českých operátorů posílat textové zprávy. Textové zprávy si rychle vytvořily vlastní jazyk využívající derridovských znaků: bez pravdy a bez původu. Teorie postmoderny byla materializována. Širší veřejnosti byly znaky, do nichž se otiskla hra světa, známy jako smajlíci.

Aha.

Koncem ledna zemřel Jaroslav Foglar, autor ideálů (klukovských):

„Dávat dobrý příklad je jedna z největších a nejradostnějších věcí, jež může hoch dokázat.“

Aha. Aha.

Podél dálnic byl pozorován zvýšený výskyt orla Mattoni.

Namoutěkutě.

Horoskopům lidé věřili stoprocentně, ale málokdy se jimi řídili.

Ahá!

V březnu Česká republika vstoupila do vojenského paktu NATO. Ale ne zas moc.

Ovšem.

Město Olešnice na Moravě se pyšnilo získáním titulu vesnice roku.

Jako prd!

Čím dál více prosperovaly bezpečnostní agentury. Vlastnili je bývalí důstojníci Státní tajné bezpečnosti. Rádi vzpomínali na zásahy na demonstracích v roce 1989.

Ha!

Mezinárodní společnost na náměstí malého města:

v prodejně textilií: čínské oděvy a za pultem Vietnamec

v bufetu hned vedle: ruská vejce a pařížský salát

v pizzerii na rohu: gnocchi a parmezán

Nu, ba…

V květnu se v Norsku čeští hokejisté stali mistry světa v hokeji. Kdo neskákal, nebyl Čech.

(CO JE NEJKRÁSNĚJŠÍ? MRTVEJ SPARŤAN!)

Ach!

V českém překladu vyšel se čtrnáctiletým zpožděním americký intelektuální hit Ubavit se k smrti, ale v Čechách se nechytal, a to ani za srdce.

Televize hučely, hranolky křupaly: autor knihy, mediální kritik Neil Postman, vznášel varování:

Tragédie obyvatel překrásného nového světa nespočívá v tom, že se místo myšlení smějí, nýbrž v tom, že nevědí, čemu se smějí, proč se smějí a proč přestali myslet.

V Čechách na to nikdo nemyslel…

Pochopitelně.

Kolem všech větších měst se rozkládaly Šmoulovy. Kdo si ve Šmoulově koupil dům, byl šťastný, ne však nutně modrý.

Hleďme!

Na zahradách vil, domků, chalup a chat se provozovalo kosení trávy.

Hulení trávy se nesměle začalo doporučovat lidem, které kosila rakovina.

Ajta!

V červenci se stal Milan Knížák ředitelem Národní galerie. Vzal to, jelikož rektorem na AVU byl osm let a dál už rektorský vlak nejel.

V garážích Národní galerie v Anežském klášteře si Milan Knížák zaparkoval svůj černý mercedes a každý týden ho tam, oblečen v bílé košili, na které zářily červené kšandy, osobně vydrhnul, až se lesknul jak psí kulky. To mu vydrželo dvanáct šťastných let.

Krajta!

Své městské hromadné dopravě říkali Pražané socka.

Leťme!

Řada mužů chtěla být přítomna při narození svého dítěte v porodním sále nemocnice. Některé ženy naopak při porodu v porodním sále vůbec přítomny být nechtěly a rodily doma, bez asistence promovaných lékařů.

Áááááááá!

A byly Vánoce. Když se v sobotu 18. prosince rozsvítil ve Vatikánu na Svatopetrském náměstí vánoční strom, stala se Česká republika jednou ze zemí, které darovaly tento symbol Vánoc Svatému Otci, a to z Beskyd.

Vlak pro strom se skládal ze dvou nákladních a dvou salonních vagonů: jednoho vyrobeného pro T. G. Masaryka, druhého pro Gustáva Husáka. Salonní vagony využíval při cestě stromu inženýr Martin Chytrý, ředitel odboru lesnické politiky sekce lesního hospodářství ministerstva zemědělství, který po příjezdu na vatikánské nádraží s překvapením konstatoval, že tu vůbec nepoužívají jízdní řád.

Papež Jan Pavel II. po příjezdu vlaku z Moravy prohlásil: „Navzdory tolika těžkým obtížím nakonec vzejde na obzoru lidstva mír.“

Vidíte…

Na Silvestra se oslavoval konec tisíciletí a začátek příštího. Konec světa, který byl na toto datum věštěn na vědeckém i nevědeckém základě, nebyl pozorován.

Bum!

2000
klišé pod lampou globalizace

V lednu se bouřili v českých věznicích vězni. Ale ne zas moc. O tom to bylo.

V časovém horizontu 31. ledna vyšla v modelu češtiny anglická vychytávka Harry Potter a kámen mudrců. Byl to knižní bestseler, jako by mávl kouzelnou hůlkou.

Legendární čutálista Karel Poborský: „Děsí mě skutečnost, že na doživotí odsouzený vrah Kajínek je v této republice populárnější než italský Nedvěd. Je to skutečná facka českému fotbalu, ale ne od Nedvěda. Není to on, kdo nechal republiku ve štychu.“

O tom žádná: Nedvěd je obounohý fotbalista s dynamitem v noze.

V únoru prezident Václav Havel omilostnil devatenáctiletého Stanislava Pobudu odsouzeného na čtyři roky za to, že třem kamarádům prodal osmnáct marihuanových cigaret.

Marihuana… Kultovní kytka, která škodí matematice…

Rovněž v únoru se čtyřicítka rabínů z Evropy i USA snažila na místě pražského židovského pohřebiště ve Vladislavově ulici uložit zpět ostatky, které tam byly pohřbeny, ale ukrajinští bagristi je vykopali a předali Židovské obci.

Česká pojišťovna, kterou vlastní Assicurazioni Generali z Itálie, na místě židovského pohřebiště budovala podzemní garáže plné tmy.

Marginální český ministr kultury Dostál sdělil americkému velvyslanci: „Česká veřejnost by nepochopila, proč za oslabení vztahů s USA může hřbitov zrušený v roce 1478.“

Česká pojišťovna: „K rabínským připomínkám neneseme kompetentní zodpovědnost plnění bezprecedentních požadavků: hřbitov se nehne z místa!“

Kdysi žili v Čechách Češi, Němci a Židé, a to i na Moravě.

Morava se dělí na jižní a ostatní. Na jižní Moravě pijí víno, jedí klobásy a nejzdravější a nejkvalitnější sperma z celé republiky mají tesaři z okolí Uherského Brodu.

V březnu si na to železničáři a zemědělci posvítili a deklarovali se stávkou. Ale ne zas moc.

V květnu se v Petrohradu, městě dechberoucích kanálů, staly české hokejky v bitvě na ledě mistry. Mistry světa. Kdo neskákal, nebyl Čech.

„Mapujeme-li tuto událost, nutně ji musíme vnímat jako souběh několika kontextů vyskytujících se v daných mantinelech,“ komentoval komentářem komentátor Milan K.

V červnu se japonští bankéři vrátili z Investiční a poštovní banky domů k vycházejícímu slunci a tam si znova myli ruce.

Český stát: „Dvě stě miliard sem, dvě stě miliard tam, Japončíkovi rád je dám.“

Alternativní ekoturisté trekovali Island,

ve skotských hor destinaci

duchovněli destilací

a v Peru zvraceli ayahuascu, léčitelské new-age v nás samotných.

Včera pršelo, prozradil kultovní meteorolog.

Legendární myslitel s primárním filosofickým podtextem Miroslav Petříček vydal knihu Majestát zákona: Raymond Chandler a pozdní dekonstrukce.

Odcházející generace Raymonda Chandlera čítávaly rády.

V polovině října se začal vysílat estrádně-výherní pořad Chcete být milionářem, moderoval ho Čech jménem Vladimír.

Milionáři se chtěli stát všichni smysluplní a konstruktivní občané, ale zdaleka ne všichni k tomu měli potřebnou kombinaci inteligence, vůle a bezcharakternosti. A tak ti, co milionáři nebyli, fascinovaně hleděli na žánrovou obrazovku a napovídali soutěžícím všechnu moudrost světa.

Koncem října úspěšně uprchl z provařené věznice Mírov lidem milovaný zločinec Jiří Kajínek. Ostrahu přehrál srdíčkem a extra šanci nepromarnil. Začátkem prosince byl Kajínek dopaden komandem, kterému přeřezávali šňůry.

Mezitím charakteristický obr Jan Koller naháněl balonem strážcům svatyně husí kůži a pocházel ze Smetanovy Lhoty, což je obec situovaná do oblasti jižních Čech.

V listopadu se v Brně uskutečnila tradičně největší a nejvýznamnější domácí vystavovatelsko-chovatelská akce roku: Celostátní výstava drobného zvířectva.

Pražských krátkozobých rejdičů bylo vystaveno čtyřicet kusů. Vídeňských běloštítných rejdičů bylo vystaveno šest kusů. Dobrý dojem zanechal rumunský holokrký rejdič: dva kusy ve žluté verzi. Dánský rejdič vystavovatele A. Sedláka zaujal jasně perlovým bílým okem.

Shrnutí: Globalizace prostoupila holubářství.

V Konci milénia říká mezi českými intelektuály tehdy ctěný Jean Baudrillard: „Toto stadium je ironické! Předpovídat katastrofu je neuvěřitelně banální. Mnohem originálnějším tahem je předpokládat, že už nastala.“

Rok ve finále fiskální sezony dobíhal do cílové rovinky, kolem trati zuřila legislativní smršť.

Vánoce a Nový rok by měly být časem, kdy obnovíme a znovu potvrdíme příběh života, což je strašlivý tradicionalismus, který dnes působí jako akt vzdoru. Něco téměř terapeutického je i na pošetilých rodinných zvycích, při kterých sedíme v polospánku u televize. A nezapomeňte, že se Ježíšek narodil ve chlévě. A tak se vykašlete na vánoční úklid. Prostě zkrátka a dobře, aby se Ježíšek u vás cítil jako doma!

A Ježíšek se narodil. A Vánoce nastaly.

A znovu se oslavoval konec jednoho tisíciletí a začátek příštího.

Kronika města Jaroměř: „Silvestr byl krásně bílý a mrazivý. Pěkná tečka za jinak výjimečně bláznivým rokem, co se počasí týká.“

2001
drobty malebnosti

V úterý 9. 1. 2001 jsme mohli na obloze téměř po roce pozorovat úplné zatmění Měsíce, naší lůny ouplné. Velice nás potěšilo, že zájem o astronomické úkazy v Sezimově Ústí a jeho okolí stále roste, na zatmělou tvář Měsíce se přišlo podívat na Hvězdárnu Františka Pešty téměř sto lidí.

K hromadnému pádu meteoritů došlo u Sezimova Ústí naposled v r. 1753, a to na obec Strkov.

Mezi studenty přiklánějícími se k učení Svaté apoštolské církve katolické byl stále neobyčejně váženou osobností kněz Tomáš Halík. Uměl stáčet ze skály med, přátelil se s dalajlámou a každý rok vydával knihu s poselstvím.

Důchodců v poměru k nedůchodcům přibývalo jako psů. Přibývalo i psů s umístěnkou v bytech v poměru k psům s výběhem do rajské zahrady. Dále přibývalo absolventů kateder filosofie, hracích automatů, prodejen zdravé výživy a existenciální samoty tváří v tvář rozsvícené obrazovce.

Česká republika ve srovnání s bývalými východoevropskými zeměmi, které na kouzelném koberci chtěly odletět na Západ, držela prvenství v počtu mikrovlnek prodaných vzhledem k počtu obyvatel. Když se do mikrovlnky vložil talíř lemovaný zlacením, mikrovlnka vybuchla i s připravovaným hamburgrem, a zas bylo jednou na co vzpomínat.

V dubnu měl premiéru film Samotáři, v němž diváky okouzlila postava ztvárněná hercem Jiřím Macháčkem. Obzvlášť proslulou se stala scéna s marihuanou na lyrickém vrchu Petříně:

„… a všichni tady lžou.“

„Já spíš myslím, že lidi tady málo hulej.“

„Myslíš, že to je tím?“

„Kdyby víc hulili, tak by si nemohli tolik lhát. Možná by se i přestali vopouštět. Hulení tady prostě zatím nemá vybudovanou tradici.“

Od konce dubna do konce října se konala na Pražském hradě výstava Sláva barokní Čechie. Přišlo na ni 155 000 návštěvníků.

Bylo to kvítí z nebeský apatyky. Nebeští kavalérové, vinšujte štěstí!

V květnu, měsíci vonícího borového háje a bělostného šeříku, se čeští hokejisté stali v Německu mistry světa v hokeji.

Kdo neskákal, nebyl Čech. Němec taky ne.

V rámci letního kulturního festivalu na Broumovsku se nahý japonský tanečník položil na oltář v barokním kostele. Broumovský duchovní správce v odpověď uzavřel dveře barokně tančících svatostánků své farnosti jakémukoliv kulturnímu činění a prohlásil: „Kostely nejsou všech lidí. Jsou církve!“

V září v New Yorku spadly dva mrakodrapy. V Praze řada lidí imaginativně usoudila, že dalším cílem teroristů bude magická Praha. Na Ostravsku tyto obavy nepanovaly.

V říjnu na konferenci „Fórum 2000“ na čarokrásný Pražský hrad přijel Francis Fukuyama, jehož česká sláva měla teprve nastat.

V podzimkovém, dušičkovém čase se ptá Pavla H. na předchozí kapitolu (klíště věčně živé):

„Chtěla bych vás poprosit o nějaké zkušenosti s vysavači na koně.“

Štěpánka S. odpovídá: „Bohužel se nedá napasovat takové to koňovysavačové hřbílko na hadici od domácího vysavače, tak vysáváme koně takovým tím nástavcem, co není ani na podlahy, ani na ústřední topení… Vlastně se na nic jiného než na koně nehodí.“

A byly Vánoce.

23. prosince napadlo spousta sněhu. Vánoční bělostná nadílka bránila dopravě, ale prospívala zemědělství.

2002
voda

Vysoké školy rostly jako houby po dešti.

Vysoké vzdělání vyrašilo vodou vyhnáno výš. Vzhůru vzhůru. Vochomůrky vo vlijáku.

Výtisků Blesku se prodalo mraky (dešťové). Blesk se stal nejprodávanějším deníkem a na této pozici už zůstal dřepět jak prdel na hrnci.

Ve vydání ve výslovnosti vlasti vyšly výtisky Francise Fukuyamy: Konec dějin a poslední člověk.

„Úcta není věc jako jablko nebo porsche,“ říká Fukuyama. Též šermuje pojmy thymos, isothymie a megalothymie.

Vlna ohlasu na Konec dějin byla značná a přívětivá.

Jablka zlatá s řezbami stříbrnými jest slovo propověděné případně.

Přísloví 25,11

V srpnu vlna vod povodně zastavila orloj na Staroměstském náměstí v Praze. Český tisk: „Mezi hodináři se traduje, že v takovém případě čekají českou zemi zlé časy.“

Ve vydavatelství vytiskli vydání výtisků Tekuté modernity polského sociologa židovského původu Zygmunta Baumana žijícího v Anglii.

Výňatek: „Tekutá modernost je érou nevázanosti, oproštění, neuchopitelnosti, snadného úniku a beznadějné honičky.“

„Victoria! Svět je tekutý!“ radovali se čeští intelektuálové nad pivem, jihomoravští intelektuálové nad vínem a valašští intelektuálové nad slivovicí.

Voda z pražské zoo vyplavila lachtana Gastona, který následně uplaval po proudu. Za týden lachtana vylovili z Labe v městě Wittenbergu. Brzy po vytažení z řeky na následky stresu a vyčerpání lachtan Gaston vymřel, aniž měl možnost ve Wittenberku pohlédnout na vrata kostela, na která Martin Luther, dávno dávno tomu, vyvěsil svých 95 tezí, z nichž povstaly evangelické církve světa.

Víra, voda, vzduch!

Vražedné vlny vod potopy se odvalily v dál. Některé domy od Kolína až po Děčín byly po povodni úplně k nepotřebě.

Velkou zajímavostí povodní roku 2002 bylo, že lidi, na které voda šla, nikdo nevaroval. Zkušenosti z povodní v roce 1997 vodohospodáři, policisté, meteorologové, starostové ani vojáci zkrátka ještě nedokázali zohlednit.

V říjnu Zygmunt Bauman převzal na Univerzitě Karlově za Tekutou modernitu čestný doktorát, který mu z rukou nevytekl.

Varování, nevarování, voda nevoda: telekomunikačně-informační éra měla jiné priority, víme!

V listopadu se na obrazovky počítačů přivlnil první text české Wikipedie (anglická verze byla jen o rok starší). Otevřené encyklopedii, kterou může kdokoli editovat, lidé rychle začali věřit jako Knize.

Wikipedie: Jablko je jedním z nejběžnějších druhů ovoce, nejen ve střední Evropě. Je plodem jabloně, která bez vody hyne, a jedná se o malvici, podobně jako hruška.

Vloženo do internetu pro potěchu surfařů: „Můj sexuální život je přesně jako moje porsche. Nemám porsche. Podepsán: PABLB.“

V listopadu se kromě vyjevení se Wikipedie stal primátorem Prahy Pavel Bém. Byl to lékař se skautskou minulostí, uměl pádlovat a věnoval se vysokohorským výšlapům a výšplhům. Později se ukázalo, že sice směřoval k vyššímu, leč ryze osobnímu.

„Voda na každou svini se někde vaří,“ tvrdilo úsloví. Naději k životu lidé prostě pořád potřebovali…

Vánoce vešly v příslušném gregoriánském čase.

Vzpomíná farář Zbygniew Czendlik z Lanškrouna, města nad Ostrovským potokem, který se umí pořádně rozvodnit.

„Vánoční koncert, který tehdy televize natočila před Vánocemi v našem kostele, uvedla na Štědrý den o půlnoci. Nikdy předtím ani potom jsem neměl tak málo lidí na půlnoční mši.

Všichni seděli doma u televize.“

Vo den později, 25. prosince pozdě večer, zažehl papež Jan Pavel II. v okně své pracovny vedoucí na Svatopetrské náměstí, svíci míru nad Tiberou. Tento zvyk zavedl právě on. Svíce má symbolizovat světlo naděje a míru, které vnáší do lidských srdcí narození Ježíše Krista.

Vod rozsvícené svíce pohlédl papež ke svému rodnému Polsku. Neboli: díval se z Říma směrem na Lanškroun, na Ostrovský potok a na jeho soutok s Moravskou Sázavou.

Vešel Silvestr. 31. prosince o půlnoci se přestal užívat název „rum“ pro destilát vyráběný z vody a brambor. Od Nového roku se směl prodávat už jen jako „tuzemák“.

2003
bezpříznakově,
aneb jsme zhruba v půli, pauza, oddech,
káva, cigareta, bylinková limonáda

Cestování přinášelo lidem pocit naplnění a smyslu života.

Vlastní prázdninový dům na Floridě či v Thajsku přinášel lidem pocit transcendence.

Zpěvák z Ostravska Jaromír Nohavica vydal píseň Milionář složenou na téma televizní estrádně-výherní soutěže Chcete být milionářem. Byl to ohromný hit.

Milionářem chtěl být každý vysokoškolák i bezdomovec, Nohavicova píseň byla vtipná a rázovitě lidová. „Básníkem s kytarou“ už Nohavica dávno nebyl, zato milionářem ano.

Ruční sekání trávy bylo definitivně nahrazeno strojním. Hlučnost prosperovala, a to i v nejodlehlejších lokalitách.

Zatímco muži obrůstali muskulaturou, ženy směřovaly k harmonii lotosového květu. Platila přímá úměra: čím více obyvatel města, tím více posiloven a kurzů jógy připadajících na jednoho obyvatele.

Paradoxem v této situaci bylo, že duchovní porozumění pohlaví se odehrávalo primárně v oblasti ekonomické.

Znalcem vína byl už každý Franta Flinta z Horní Dolní, nemluvě o dámách pilujících si nehty v živelně bující administrativě.

V kostelích zbyly už jen kopie soch, obrazů a křtitelnic. Krádeže se přesunuly do volné krajiny, odkud začali mizet Nepomučtí.

Reformovalo se školství. Cílem bylo, aby školáci a studenti byli dvakrát chytřejší než ti, kteří právě absolvovali. Všichni měli umět anglicky, aby se mohli dívat na televizní seriály v originále a makat jako číšníci a servírky v hospodách pro turisty, anebo dokonce jako letušky.

Reforma šla ztuha, drhla a kulhala.

Centra měst se celoročně vylidnila. Nakupovat se jezdilo na periférie do obchodů v podobě krabic s latinskou předponou.

Psychiatrie zaznamenala značné pokroky. Především v oblasti honorářů psychiatrů soukromě podnikajících.

Michel Foucault: „Jsme jediná civilizace, kde jsou lidé placeni za to, aby naslouchali sexuálním zpovědím těch druhých.“

„Bez inteligence může člověk obstát v nějakém obyčejném zaměstnání a v životě, ale při kuchyni je to znát.“ Citování ze Švejka bylo za časů totality oblíbeným a mnozí se jím uměli blýsknout. Generace vyrůstající za kapitalismu už o Švejkovi – svého času nejslavnějším českém zloději psů – neměly ponětí a dívaly se na obrazovce na animovaný seriál o americké rodině Simpsonových.

Češi poslali na Štědrý den rekordních 53,5 milionu krátkých textových zpráv: sms. Podle operátorů je to o čtvrtinu více než v roce 2002 (loňsko).

Nejvíce sms si lidé posílali mezi desátou a jedenáctou hodinou dopoledne (prozíravost), takže smažení kaprů neutrpělo a ani operátoři v nemocnicích nemuseli naštěstí vytahovat ze chřtánů 53,5 milionu ostrých rybích kostí.

2004
✡

Jazz na hradě se jmenoval koncertní cyklus, na němž hudebníci nově panujícímu prezidentovi Klausovi začali vyhrávat jeho oblíbenou hudbu.

Hned na prvním vystoupení zapískal jako host šnorer✡, jehož bekovku znali i synkop neznalí: Jiří Stivín.

Počátkem letošního ledna oslavil pan profesor Vladislav Potužník osmdesátiny.

Mám-li charakterizovat stručně velkou osobnost profesora Potužníka, a na víc tu nemám prostor, mohu tak učinit v pěti bodech:

Potužník mikrobiolog.

Potužník vysokoškolský učitel.

Potužník manžel, otec, dědeček, celá mišpoche✡.

Potužník uctívatel a obdivovatel přírody.

Potužník milovník čaje a dýmky. Je sice pravda, že pan profesor má rád vermut, zejména sladký, ale nade vše má rád čaj.

Dámy a pánové, musím končit.

V lednu bylo nejčastějším mužským křestním jménem, které dostal syn, jméno Jan. Otec syna se nejčastěji jmenoval Petr. Dcera dostala nejčastěji jméno Tereza a matka dcery se nejčastěji jmenovala Jana. V lednu se narodilo i dvacet Vanes. Mazl tov✡!

Milí mladí přátelé: únor – to je především Doubický ples, i když letos to připadlo termínově už na období půstu po Popeleční středě, a mělo tedy být po plesové sezoně. Že to nemělo být košer✡, jsme však nijak nedbali a mohli se na Dymníku trochu zmrskat.

Alarmující bylo zjištění, že polovina českých psychiatrů se domnívala, že pacient mešuge✡ není schopen hodnotit kvalitu poskytované péče a že v psychiatrii není možné využít k hodnocení kvality měření spokojenosti pacientů (!) (zcela běžné např. ve Velké Británii).

Na celé jaro přikovala k televizním obrazovkám miliony diváků soutěž Česko hledá superstar. Česko našlo: rockovou dívenku z Posázaví Anetu Langerovou.

Po triumfu v superstar dívenka prohlásila: „Už jsem pochopila, že se v téhle branži většině lidí věřit nedá, a bůhví, jestli vůbec komu.“ Nevěřícná rockerka však později v branži čachrů✡ dosáhla jistých úspěchů.

Děti ve městech seděly u počítače a pozorovaly tam heble✡ a jaro v animované podobě. Počítač vlastnilo 24 procent domácností, v Praze 40 procent.

Pestré karosérie a fantastické výfuky terénních automobilů se šábly s jarem jak o vůni rozkvetlých třešňových sadů, tak o subtilní aprílovou atmosféru center historických štetlů✡.

Prezident Václav Klaus vystoupil temným lesem na vrch Blaník, aby tam úderem první květnové půlnoci Česká republika vstoupila do Evropské unie.

Novináři měli srandu z prezidentova šedého obleku a bílé košile v blanickém lese.

Kabalisté✡ věděli své.

Rytíři z Blaníku taky.

Praha byla město ✡Franze✡Kafky✡.

Prakticky všechny roky prožité v Praze strávil ✡Franz✡Kafka✡ v blízkosti Staroměstského náměstí. Muzeum ✡Franze✡Kafky✡ vzniklo na protějším břehu Vltavy v místě bývalé Hergetovy cihelny – není známo, že by ✡Franz✡Kafka✡ zdejší výrobnu staviv někdy navštívil.

V květnu byla na nádvoří Hergetovy cihelny instalována plastika v podobě dvou mužských postav močících do nádržky ve tvaru mapy České republiky. Zahraniční turisté se podivovali a fotografovali.

Čeští sociologové si ve svých pracovnách pouštěli strašně nahlas avantgardní elektronické etno a černošský klezmer✡ a zprostředka toho bídného hluku se pokoušeli veřejnost infikovat pojmem východoevropský postkolonialismus.

Ze zpráv BBC: „Občanské sdružení Cesta domů zveřejnilo rozsáhlý průzkum, podle něhož si sice osm z deseti obyvatel České republiky přeje zemřít doma, a ne chcípnout v nemocnici jako chabrus✡ nebo čekat na smrt v domově důchodců. Ale nakonec tři čtvrtiny z deseti dotázaných zemřou v osamění špitálu či státního ústavu.“

Gis bojml af der lomp, ozoj lang zi brent noch. ✡ Lij olej do lampy, dokud ještě svítí aneb: Pomoc je potřeba poskytnout, dokud je ještě co platná.

Jedna česká šikse✡ intelektuálka prohlásila: „Feministická témata jsou na pořadu dne, protože jsme se posunuly do civilizovaného světa.“

Chlapi na tu šlamastiku✡ chlapsky odpověděli na internetu: „Feministky chtějí masivně a beztrestně diskriminovat normální chlapy!“, čímž chtěli vyjádřit, že čeští muži od dob pádu socialismu žijí pod pantoflem a je jim z toho šoufl✡.

Silné řeči vedené v hospodě a na internetu české ženy prozatím českým mužům ponechaly.

Blondýny – aj-aj-aj✡ – zůstávaly blondýnami.

V Čechách, dávno dávno tomu, žili Češi, Němci a ✡Židé✡. Po roce 1945 se Čechy staly monokulturou.

Mladí muži nevycházeli z domu bez předchozího ošetření povrchu svého těla deodorantem, parfémem, gelem a balzámem✡. Kosmetický oříšek byl rozlousknut, Popelčiny šaty se v něm ale nenalézaly.

Povinná vojenská služba se s koncem tohoto roku stala historií. Chlapci, ze kterých vojna dělala chlapy, mohli nyní vojny užívat již jen jako dobrovolné a státem štědře placené: vojíni přestali být plajte✡. Pár lidí (i žen) se vojančením pořád bavilo. Ale ne zas moc.

Značná část sexu se přesunula na obrazovky, se kterými muži neměli žádné problémy, a když se rozhodli je vypnout, tak je vypnuli. České ženy tím v zásadě netrpěly, jelikož zásadní vášní většiny z nich byly peníze ve formě mamonu✡.

Počet SIM karet překročil – hala bala✡ spočítáno – deset milionů.

Kafrání✡ uskutečňované za pomoci mobilů bylo nutné tak či onak zaplatit – na rozdíl od rozhovorů konaných bez přístroje měly tedy mobilní rozhovory skutečnou hodnotu.

A byly Vánoce. O něco dřív se slavil svátek Chanuka✡.

Jen o vlásek vyvázl o Vánocích smrti jazzový flétnista Jiří Stivín na Srí Lance.

„Šestadvacátého prosince, po snídani, asi v devět, jsem si v našem pokoji lehl, že si budu číst. Přečetl jsem ale jenom pár stránek. Najednou se podívám: a v celém pokoji je metr vody. Vyskočil jsem z postele a chtěl jsem zavřít dveře. Jenže to už dveře další vlna vzala s sebou. I se zdí pokoje! No a já? Já se plácal po krk ve vodě. To už jsem věděl, že je zle.“

Další přívalová vlna českého flétnistu jako nějaký ochotný golem✡ vytáhla z hotelu ven a posléze jazzman dokázal v živlu plavat směrem od moře ku pevnině. Když doplaval na pláž, pištec udiven uzřel na špici ulomené palmy naraženou svou proslulou bekovku.

Ve vlně tsunami zahynulo o Vánocích v jižní Asii dvě stě třicet tisíc lidí, včetně osmi Čechů.

prach jsi a v prach se navrátíš
pulvis es et in pulverem reverteris
Genesis 3,19

2005
podiv a pochybnosti

Všechny události, které byly důležité, probíhaly na obrazovce.

Ách!

Všechno jen kvetlo, a to i v zimě. Prodávala se spousta aut, značkových parfémů i laciného krabicového vína. O slovo se začínal hlásit baby-boom, získat podporu v nezaměstnanosti byla brnkačka. Fandilo se Spartě a Baníku, lyžovat se jezdilo do Alp, na Bruntálsku se místo na sáňkách vozily děti z kopce na igelitových pytlích.

Bác! Bang! Chm!

Kuchaři to rozjeli z kuchyně do televize: Kluci v akci.

Ble?

V dubnu se na pražském Výstavišti konal první ročník veletrhu Esoterika.

Děkan!

Na skutečně duchovní osoby však v reálném životě číhala řada úskalí.

Ech…

„Já se do žádných mocenských pozic nehrnu,“ prohlásil 24. dubna marginální Jiří Paroubek z ČSSD, ministr pro vnitřní rozvoj. V květnu se stal marginálním předsedou vlády. Byl to inženýr s praxí v pohostinství.

Ejhle!

Všelijakých takových premiérů se za třicet let kapitalismu v Čechách vystřídalo a mělo vystřídat spousta. Obraceli noty a nosili kalafunu triu sólistů, kteří pěkně jeden po druhém koncertovali na Hradě.

Pafff!!!

15. května se stalo mistrem světa v ledním hokeji mužstvo Česka. Tradiční pokřik fanoušků doznal obměny: „Hop, hop, hop, kdo neskáče, není Čech. Hop, hop, hop, ukaž nám svůj malíček.“ Turisté na Staroměstském náměstí se nestačili divit.

Ga, ga, ga! Grrrr! Pche!

Rovněž v květnu byl v Praze odsouzen k 2,5 roku vězení člen katarské královské rodiny Hámid bin Abdal Sání za sex s šestnácti nezletilými a mladistvými dívkami. Dva měsíce před vynesením rozsudku český ministr spravedlnosti poslal prince z českého vězení domů do Kataru.

Ha, heleďme, herdek! Hybaj!

Země česká prosperovala, nezaměstnaní se zdržovali v okresech s vyšší nezaměstnaností a navštěvovali zde herny s hracími automaty. Výhry si odnášeli v igelitkách.

Íá! ÍÍÍÁÁÁ!!! Nééé?

Ministr kultury Vítězslav Jandák prohlásil: „Když si to řekneme upřímně, tak krteček a Karel Gott toho udělali pro českou kulturu skoro nejvíc.“

Jéje!

V červnu v anketě Největší Čech pořádané Českou televizí obsadil první místo Jára Cimrman. Pořadatelé ankety vítěze diskvalifikovali.

Kuk… Kurnik šopa!

Největší výrobce pórobetonu v Čechách sídlil na Slovensku v Zemianských Kostolanech a vymyslel prodejní heslo: „Lidé zděte!“ Byla to reklamní trefa do černého. Starší generace to braly tak, že je fajn, že mohou zdít, a zároveň nemusí na školení rozebírat texty Julia Fučíka. Mladší generace to braly tak, že zdění o sobě dává jsoucnu smysl.

Lusk!

Pórobeton se vyskytoval ve třech kantovských kategoriích: jako plynobeton, plynosilikát a pěnobeton a jeho habitus se vyznačoval šifrou ytong. Podstata pórobetonu byla děravá a chemicky to bylo pěkné svinstvo, skrz které bylo v již vyzděném domě slyšet každý prd a každé slovo.

Lidé zdili.

Teda!

„Situace není beznadějná,“ prohlásil o české architektuře v roce 2005 její teoretik Rostislav Švácha.

Mhm…

„Dům se musí líbit všem. Na rozdíl od uměleckého díla, které se nemusí líbit nikomu,“ prohlásil rakouský architekt z Brna Adolf Loos v roce 1910.

Mňam! Hó!

„Bez ryzí transcendentály se žádná stavba nedostaví. Nikdy, ach, nikdy nedostaví,“ napsal dávno dávno tomu Vladimír Holan český básník.

Mordyjé!

Pro osoby s vysokoškolským vzděláním se osobní počítač stal nezbytnou součástí osobní integrity. Ale už čtyřleté děti dokázaly na obrazovce pozabíjet tisíce nevinných. Osobní počítač vlastnilo čtyřicet procent domácností. Gůglilo se a googlovalo: gu, gu, gu!

Nazdar!

V létě všichni odjeli na dovolenou. Půl roku předtím si povídali o tom, kam pojedou, a půl roku potom o tom, kde byli.

Ó! Oho! Ohohó!

Za kdeco mohly blondýny.

Pst!

Ti, kdo zrovna na dovolené nebyli, seděli v létě přikovaní k obrazovkám premiérou reality-show. Pořady Big Brother na Nově a VyVolení na Primě se staly na několik měsíců nejčastějším tématem rozhovorů v republice.

Qák!

Jedna z hlášek z VyVolených: „Když přísahám, tak nelžu! A většinou, ani když mluvím pravdu, tak nelžu.“

Qík!

Televizní reality-show předpověděl už v padesátých letech dvacátého století anglický spisovatel Aldous Huxley v románu Krásný nový svět.

Qok!

Také filosofie postmoderny byla na tento typ televizního pořadu dobře připravena. Obzvláště Jean Baudrillard měl televizi rád.

„Pozorovatelé sledující obrazovku televize jsou pozorováni podobnými pozorovateli, aby tito byli stejně pozorováni a tito podobně a zase a zase. Kdo nám zaručí, že se nenacházíme v podobném řetězci, a že tedy to, co celou dobu sledujeme na našich obrazovkách, se vlastně neodehrává nám samotným?“

Qurva fix!

Chléb filosofie postmoderny byl pojídán i s obrazovkou, intelektuálům však již zevšedněl.

Ryc!

30. července policie zasáhla proti účastníkům technoparty Czechtek, která se konala poblíž obce Mlýnec na Tachovsku. Byla použita vodní děla, obušky, slzný plyn a dělobuchy. Dvě stovky zraněných skončily v nemocničním ošetření.

Řach! Aj!

Marginální premiér Paroubek: „Já jsem panu ministrovi vnitra řekl, aby postupoval v tomto směru co nejrázněji.“

Říz! Ouvej!

Technaři Paroubkovi: „Nasrat!“

Achich!

Psychoterapeut Pastoračního střediska v Praze mgr. Jiří Černý o takzvaném separačním sporu: „To je ta naštvanost dospívajících na nemožné rodiče a naštvanost rodičů na nemožné puberťáky…“

Řízy řumpity! Tudlencto…

Průměrná spotřeba čistého alkoholu na osobu byla v České republice 16,2 litru ročně. Ze zemí Evropské unie se Česká republika v této disciplíně umístila na druhém místě – za Lucemburskem.

Safra!

Zároveň však Česká republika přestávala být pro turisty z ekonomicky pokročilejších zemí rájem levného piva a laciných dámských společnic. Turistické ceny stoupaly, stoupaly a stoupaly. Pilo se, pilo a pilo.

Srk, srk, srk! Ale, ale…

„Pane vrchní, vy jste na mě zapomněl!“

„Né, já jsem se na vás vysral!“

Sssssss!!!

Inu, jak již bylo řečeno: na skutečně duchovní osoby v reálném životě číhala řada úskalí.

Svist! Jejda…

„Ty zákony, které jsou potřeba ve prospěch této země, lidu této země, budeme schvalovat i třeba s komunisty, a kdyby tady spadli marťani, tak je budu schvalovat třeba s marťany, budou-li členy Poslanecké sněmovny!“ prohlásil 24. září na schůzi ústředního výboru strany sociálních demokratů marginální premiér Jiří Paroubek.

Škyt!

Pravidelní účastníci bohoslužeb byli čtyřprocentní menšinou.

Šmarjajozef!

Hrál se golf a tenis. Zlatým slavíkem se stal Karel Gott. Krteček se Zlatého slavíka neúčastnil.

Tentonoc.

Nejnavštěvovanějším filmem roku se stal Román pro ženy natočený podle prózy Michala Viewegha. Vidělo ho půl milionu diváků a začíná těmito slovy:

„Tak tohle je moje máma. Jmenuje se Jana. Máma v mládí chodila se dvěma Čechy. A od tý doby Čechy nesnáší. Nesnáší Čechy, český vlaky a igelitky. Miluje cizince, letiště a kvalitní značková zavazadla.“

Ťuk. Ťululum…

Film Anděl Páně pojednávající o Vánocích měl premiéru začátkem listopadu, ale celoroční návštěvnost měl slušnou a čtyřprocentní menšině navštěvující bohoslužby neodpovídající.

U sta hromů!

25. listopadu byl Slovácký verbuňk prohlášen Mistrovským dílem ústního a nemateriálního dědictví lidstva UNESCO.

Vida!

Před Vánocemi vyšel výbor z básní prokletého hipísáckého básníka Milana Kocha Hóra láv. O knížku autora, který záhadně zemřel v šestadvaceti letech, se zajímala hrstka lidí, ta však plála nadšením.

Wow!

Foglarovský magazín hlásí:

V sobotu večer si uděláme v Černém údolí vánoční nadílku. Přineste s sebou každý dárky pro ostatní členy a nezapomeňte vzít nějaké ozdoby na vánoční stromek. Ozdobíme si některý v tamním lese. Sraz v 5 hodin u klubovny.

Mirek Dušín

Koremando! Plantážníci!

Na Štědrý den přecházela přes území České republiky teplá fronta s deštěm.

Čvach!

2006
rok psa

Součástí identity byznysmena byl nadnárodní podnikatelský kroj: oblek od Bosse, hodinky od Omegy, úsměv od srdce prázdnoty. Kroj přitahoval krásné ženy, které před krojem panáčkovaly (posléze panáčkoval nositel kroje).

Sprostě už mluvili skoro všichni. Psi sprostě štěkali.

Nejoblíbenějším ze psích miláčků byl pitbul. Výraz jeho psí tváře a stisk jeho čelistí souzněly s dobou a jejími písněmi. Psem komplementárním k pitbulovi byl kundolízek, pes různého plemene, avšak shodně apartního vzrůstu.

K běžnému fotografování se používaly už takřka výhradně digitální fotoaparáty. Fotografovat s nimi dokázal každý, byly levné a zhlédnutí fotografií na obrazovce počítače bylo zadarmo. Lidé se tedy neustále navzájem fotili. Na prohlížení si snímků pořízených na památku už času ani energie mnoho nezbývalo: bylo třeba pořizovat další fotky, a to i kokršpanělů.

Na jaře se v Čechách natáčel James Bond, který nebyl vtipný. Hotel z italských Benátek si postavil v Národním muzeu, z hotelu Pupp v Karlových Varech si udělal Casino Royale a na náměstí v Lokti mu podávali pac hrdí Černohorci.

Češi v tom roce byli vtipní všichni, Moraváci byli vtipní dvakrát tolik a bodří nádavkem a na zahradě se jim pochechtávali i psí boudy.

K prvnímu červnu svou činnost v České republice ukončil francouzský obchodní řetězec Carefour. Nabízel kvalitnější, ale zároveň i dražší žabí stehýnka než konkurence. Naprostou většinu českých zákazníků však zajímala především cena kabanosu a žrádla pro psy.

Kreativita finančně prosperující části obyvatelstva jen kvetla. Kurzy hrnčířství vydělávaly víc než rodina Rothschildů, kurzy malby, tvůrčího psaní, řezbářství a venčení labradorů měly zisky jako rodiny o něco chudších světových oligarchů.

V Broumově rozčeřil hladinu zdejšího kulturního léta příjezd Jaromíra Jágra. Broumovské hoteliérství muselo stáhnout ocas, Jágr se ubytoval v bytovce u rodičů své přítelkyně, absolventky broumovské policejní školy. Slavný hokejista chodil s igelitkou do místního konzumu pro jogurty a o víkendu se v popůlnoční hodině zastavil u stánku s občerstvením na hřišti.

Zbytek světa Broumovu tiše záviděl.

Ze zahraničních turistických destinací bylo v České republice zdaleka nejoblíbenější Chorvatsko. Češi se tu cítili jako doma a někteří si zde zakoupili rozkošné rezidence střežené roztomilými pitbuly.

V září se stal jedním z marginálních předsedů vlády Mirek Topolánek. Byl to inženýr, který měl rád jachty a pro hrubé slovo nikdy nechodil daleko. Často mluvil o liberálním státu, který si představoval jako dojnou krávu pro horních deset tisíc. Dojnou krávu měli před obyvatelstvem hlídat zlí ovčáčtí psi a s mlékem pro póvl marginální premiér nepočítal.

Mirek Topolánek z plejády marginálních premiérů vyčníval tím, že byl modrý jako Šmoula. Obyvatelstvo se mu bránilo štěkáním:

„Víte, jaký je rozdíl mezi současným zřízením a tím, co tu bylo před rokem 1989?“

„Tenkrát to brali politici vážně a lidi si z nich dělali srandu. Teď to berou lidi vážně a srandu si z nich dělají politici!“

K narozeninám i jiným příležitostem lidé začali dostávat poukaz na zážitek. Mohli například skočit z mostu, proletět se tryskáčem po nebesích nebo se nechat celý den prohánět dogou po baskervillských blatech.

V listopadu zahájila svou činnost v České republice Pohanská federace, součást mezinárodního hnutí, které uctívá síly života a jejího nekonečného cyklu života a smrti. Federace věří, že vlkodav koupený o svátku Lugnasad přináší velký užitek a manželství uzavřená toho dne jsou nejšťastnější.

Motorkářům se přezdívalo dárci orgánů. Bylo jich jako psů, a to i v rehabilitačních ústavech.

Široké uplatnění nacházela arteterapie, canisterapie, aromaterapie, muzikoterapie či hipoterapie. Chemoterapie však vítězila o mnoho koňských délek.

Před Vánocemi se železničními koridory začalo jako chrt řítit Pendolino. Nikde nezastavovalo.

Na venkově se ploužilo autobusových spojů poskrovnu. Do nejzapadlejších vesniček nejezdily žádné a nezajížděly sem ani pojízdné prodejny. Místní senioři-neautomobilisté (babičky o holi, dědkové podágristé) byli zcela závislí na pomoci příbuzných, sousedů, bernardýnů či sociálních pracovníků, chtěli-li si zakoupit byť i jen bochníček chleba, soudeček rumu a nedělní Blesk.

A byly Vánoce.

Historik Vít Vlnas měl poněkud buldočí vizáž. Časopisu pravil: „Ježíšek je v podstatě jihoněmecký import, podobně jako stromeček a vánoční kapr. K nám se Christkindlein rozšířil v první polovině devatenáctého století a hezky se zde ujal. Určitě zde má domovštější právo než americký Santa a jeho sovětský předchůdce děda Mráz. Mně se na Ježíškovi vždy líbilo, že je v podstatě nehmotný.“

Jihoněmecký import počátku dvacátého prvního století měl podobu bavoráka na čtyřech kolech. Uvezl několik německých ovčáků a byl předmětem kultu.

Hyena píše blogem všem: „Na Nový rok při výpravě na horu Říp jsem pozoroval pejska, malinkého, chlupatého a nezřízeně veselého. Měl na sobě nahrubo pletený modrý svetr, pobíhal po sněhu, aportoval klacek a byl očividně v dobrém rozmaru.“

Čínský Nový rok začínal 17. února. Po roce čínského psa následoval rok čínského prasete.

V Číně jedli psy.

2007
palindromy

V lednu překročil hranice republiky orkán Kyrill. Způsobil několik úmrtí občanů a škody v horských polesích.

⇄ šílíš

V lednu USA požádaly českou vládu, aby mohly postavit v brdských hvozdech, orkánem doposud nezničených, americkou radarovou základnu.

⇄ radar

K základně uprostřed lesů povedou dlouhé kabely. Mějte se na pozoru, Američané! Ten, kdo vás může položit na lopatky, nevolá „Alláh Akbar!“, ale křičí: „Fero, tady je mědi jak sviňa!“

⇄ drb z Brd

V únoru písničkářka Markéta Irglová z Valašského Meziříčí dostala Oscara za filmovou píseň. V hlavní kategorii, kdepak pro zahraniční film jako Menzel a Svěrák.

Markéta Irglová zazpívala v přímém přenosu z „holých vod“: stovky milionů diváků.

V Čechách jako vždycky: fantasticky ohrnovali pysky.

Čas budoucí: Markéta Irglová vysmahla na Island a tam měla tři děcka s Islanďanem.

Narození dítěte: hudba zázraku.

Potlesk „holých vod“: hrst prachu rozfoukaná větrem.

Ale dobře, že ten potlesk pro Moravanku zazněl.

⇄ čuč

Oblíbenou národní činností bylo luštění křížovek a sudoku.

Sudoku vypadalo jako čtverec. Uvnitř čtverce spočívalo sladké tajemství: úspěšný řešitel byl považován za IQ nesmírně inteligentní.

V Praze se v březnu konal druhý ročník mistrovství světa v sudoku. Mistrem se stal Američan Thomas Snyder.

⇄ pochop

V témže roce navštívil Prahu americký básník Gary Snyder. Lidé mu rovněž říkali mistře.

⇄ ohoho

Literární módou roku bylo přesunutí prózy a poezie z oblasti umění. Za smysl literatury byla prohlášena autoterapie píšících.

⇄ utrap partu

Mezinárodní společnost na náměstí malého města:

v informačním centru: znak Evropské unie

hned vedle: Erste bank (Česká spořitelna)

na rohu: irská a skotská whisky v ukrajinské nonstop herně

⇄ týt

V dubnu zemřel v Bratislavě český filosof Egon Bondy. Jisté názory měl shodné s tehdejším českým prezidentem.

Václav Klaus: „O výrazu etika neumím hluboce filozofovat a filozofování o tomto slově ani moc nevěřím.“

Egon Bondy na etiku rovněž příliš nedal. Ve své filosofické teorii se zabýval ontologií a svébytným pokusem o syntézu pohledu marxismu, buddhismu a taoismu. Pokus to byl heroický.

Některé zhudebněné Bondyho básně v konzervě undergroundu zlidověly:

Člověk ze zoufalství snadno pomate se / muchomůrky bílé budu sbírat v lese / muchomůrky bílé, bělejší než sněhy / sním je k ukojení své potřeby něhy / neprocitnu tady, až na jiném světě / muchomůrky bílé budu sbírat v létě

⇄ a dál mák vídala dívka mladá

V České republice žilo přibližně 25–40 tisíc divokých kačerů, kteří měli stálé partnerky vydávající velmi známý kvákavý zvuk „kvákkvakkvak“.

Ročně se vypouštělo 100 tisíc lovných kačerů a tentýž počet jejich družek, které pak nimrodi i s myslivci postříleli.

V roce 2007 se v České republice objevilo také 2–4 tisíce geokačerů. Putovali osaměle krajinou a jejich případné partnerky kvákavý zvuk nevydávaly.

Postřílení geokačerů zákon neumožňoval.

⇄ kešek

Keška připomínala krabičku nalezenou za starou skříní v domě dětství, vyskytovala se ale v krajině a vyhledávala se pomocí elektronické paměti.

⇄ to maso dovez evo do samot

Nejslavnější stavbou českého kapitalismu se stala chobotnice na pražské Letné. Doposud nebyla postavena.

Václav Klaus: „Podobně jako protijaderní aktivisté u Temelína jsem ochoten přivazovat se vlastním občanským tělem a bránit, aby Národní knihovna v takové podobě na Letné byla!“

Architekt Jan Kaplický: „V Čechách se všechno bere, že Praha a Čechy jsou střed světa. To je sice pravda jistým způsobem, ale není to pravda tak docela.“

⇄ gag

Děti byli středobodem zájmu svých několikrát rozvedených otců a matek.

Ratolestem finančně statečných rodičů se dostávalo všeho:

— péče vysokoškolsky vzdělaných chův a vychovatelek

— odkládání do kroužků a sportů vedených anglofonnnnnními mluvčími

— prázdnin u moře v Thajsku, Karibiku a Antarktidě

Rodiče finančně asociální se dětem věnovali víc osobně: pohlavky.

⇄ nepochopen

Lékařská věda zázračně prodlužovala lidský věk. Značná část lidí věku těsně předdůchodového trávila veškerý svůj volný i nevolný čas pečováním o prodloužený čas svých rodičů.

⇄ natírá mastí ženě nežit samaritán

Za členy Královského řádu Moravských rytířů svatého Rostislava a Kolumbana byli v Brně v tomto roce přijati tři noví členové.

⇄ mečem

Češi a Moravané byli víc než bratři.

⇄ wow

Společnost pro meziplanetární hmotu (SMPH) ve spolupráci s Českou astronomickou společností (ČAS) vyhlásila výtvarnou a fotografickou soutěž „Moje vánoční kometa…“ se zaměřením na popularizaci nejznámějšího představitele meziplanetární hmoty ve Sluneční soustavě a ve snaze přinést do předvánočního ruchu trochu klidu a soustředění při zachycení symbolu Vánoc ve všech podobách – odborných, uměleckých a lidských vůbec.

⇄ mávala vám

A byly Vánoce.

⇄ tišit

Největší betlém na světě vytvořil řezbář Jiří Halouzka v Jiříkově, v roce 2007 měl 138 dřevěných soch v životní velikosti.

⇄ co? návod do Vánoc?

2008
α a Ω

V lednu sklidila ve Španělském sále hlasité ovace improvizace jazzmana Jiřího Stivína, který na příčnou flétnu doprovodil vtipně sestřihané projevy Václava Klause k uplynulým koncertům cyklu Jazz na Hradě.

Jiří Stivín: „Když hraju v α kostele Ω, smekám čepici. Jednou mi byla v α kostele Ω taková zima, že jsem si vzal paruku.“

Chuť materiálních α rájů Ω začala mnoha lidem hořknout na jazyku.

Strašidlo hospodářské krize se stalo hlavním krmivem médií.

α I byla světla na nebeské klenbě znamením času, dnů a let Ω.

Důchodci se transformovali v seniory. Bylo jich jako much. Slétali se v supermarketech u pultů se zlevněnou potravou.

Úřad OSN spojoval národy a uváděl: V Česku užívá marihuanu 15,2 procenta sledované populace, což je nejvyšší podíl v celé Evropě, a to před Itálií a Španělskem. Ještě v roce 2004 užívalo konopí jen 9,3 procenta dospělých Čechů. α Hřích byl ve světě už před zákonem Ω a v užívání marihuany jsou před Českou republikou už jen Zambie, Nový Zéland, Severní Mariany a tichomořský ostrov Palau.

„Kdyby víc hulili, tak by si nemohli tolik lhát.“ α Bůh přece nemůže lhát Ω. „Možná by se i přestali vopouštět. Hulení tady prostě zatím nemá vybudovanou tradici.“

α Když se Benjamín ohlédl dozadu, spatřil, jak vystupuje kouř z města k nebi jako při celopalu Ω. Znečištění ovzduší na Ostravsku dohnalo a předehnalo stav před rokem 1989. Zdrojem znečištění byl pan Lakšmí Mittal, majitel hutí z Indie. Lakšmí je hinduistickou bohyní lásky. Může mít až osm rukou.

α Áronova hůl, která se zazelenala Ω, zelená perla roku: „My v současné době připravujeme vznik občanského sdružení pod názvem Stromy zabíjejí, protože lidí, kteří skončili svůj život na stromech, neustále přibývá.“

Jaroslav Mencl, dopravní poradce, Český rozhlas 1 – Radiožurnál.

Stromy byly ze zelené perly roku v šoku. Výsledek? 17. května silný vítr skácel památný Špetlův buk proslavený hercem a automobilovým závodníkem Luďkem Munzarem, který na obrazovce pravil: „α Na počátku Ω nebylo slovo, na počátku byl strom.“

Cykloturistika v krajině definitivně nahradila již zastaralou turistiku pěší. Cykloturisté zářili α pestrými barvami Ω a optimismem. Neustálým inovováním svého vozového parku a cyklopřileb pomáhali roztáčet zadrhávající se ekonomický motor národa.

α Nás neomámil neblahý lidský výmysl ani neužitečná námaha malířů stínů, postava pomalovaná pestrými barvami Ω.

Kniha moudrosti 15,4

V srpnu se v České republice začal prodávat iPhone. Byl to designový klenot k nakousnutí α jablka Ω.

Klenot se na rozdíl od královnina náhrdelníku ze Tří mušketýrů prodával po celém světě: bankéřům v Českém Brodu, hoteliérům na Žižkově i velkovinařům v Bzenci.

Z klenotu vedl drát, ouškám studentek psychologie ohromně slušel.

Derridovo „bydlíme v α písmu Ω“ přestávalo platit. Novou definici nikdo neformuloval – její adekvátní forma sice byla známa, ovšem definování pomocí obrazu na obrazovce či řízku na stole restaurace bylo filosoficky doposud v plenkách.

V říjnu proběhl den otevřených dveří na myslivecké střelnici v Olešnici na Moravě. Bylo možné vstoupit do klubovny s parohy α jako vstoupil Satan do Jidáše Ω a zadarmo si zastřílet na asfaltové holuby.

V listopadu se zpěvák z Ostravska Jarek Nohavica zúčastnil nahrávání fotbalové hymny Baníku, kterou nazpívalo tvrdé jádro fanoušků – hooligans (chachaři a barabi). Tak to už dávno pradávno tomu dělaly všechny velké světové hvězdy pop-music α s cymbály, harfami a citerami Ω.

Koncem roku 2008 je ukončena vlastní výroba zápalek v Sušici a společnost je transformována na obchodní společnost zápalek a dalších předmětů, které činily α z ohnivých plamenů sluhy Ω.

Tak po 170 letech v Sušici skončila výroba zápalek, kterými si zapaloval cigára a domy celý svět.

Na 100 obyvatel připadalo v České republice 130 mobilních čísel. Stálá dostupnost se transformovala v šestý lidský smysl: α jeho smysl jim zůstal skryt Ω.

Na svátek svatého Mikuláše lidé ve městech převlékli své děti, aby vypadali jako α ďábel Ω a vyšli do ulic.

A byly Vánoce. V novinách napsali: Kdo nepeče, není! Na štědrovečerní půlnoční α bohoslužby Ω se poprvé v českých kostelech nabízely rezervace.

2009
zdrobněliny

Česká republika uvízla v sociální síti.

„Pane doktore, doktůrku, doktoříčku, jak mě vyléčíte ze závislosti na Facebooku?“

„Nerušte, píšu status!“

Listonoši, malí listonoši a listonošíci doručovali úřední a obchodní korespondenci, vyžádanou i nežádanou reklamu i reklamičku a pohledničky z dovolených. Dopisy už nikdo nikomu nepsal.

Kuchaři to rozjížděli z kuchyně do televizky pořád pryč. Karlem Gottem televizních kuchařů se stal Zdeněk Pohlreich, který jídla i jídlíčka kořenil výrazy: čurák, prdel, sračka. Televizním divákům takto ochucená meníčka ohromeně chutnala.

Tetovaní byli všichni nad osmnáct a pod třicet, včetně studentů bohosloví a učitelek v mateřských školkách a školičkách.

Hamburgry chutnaly jako karbanátky v závodní jídelně v časech temné totality a totalitky. Nebylo divu, jak hamburger, tak karbanátek semlela z vola doba.

Po dvaceti letech architektonického tápání a tápáníčka se ustálil jediný typ stavby: kostka. Ta obsadila všechny strategické body území, obdobně jako sovětská armáda (armádka, armádička) neblahé paměti.

Základní kostka měla čtyři základní obměny:

— developerský projekt (kostky poházené po buldozery rozházené krajině)

— kancelářská budova (kostka jako taková)

— hotel (kostka s bazénem uvnitř)

— vila (kostka s bazénem vně).

České internetové pornohvězdy, hvězdky a hvězdičky byly světoznámé, Jaromíra Jágra znal každý hokejkář na zeměkouli.

V červenci vyšly v nakladatelství Universitätsverlag Winter v Heidelbergu rovnou tři svazky Díla Vladimíra Holana najednou.

O mezinárodním věhlasu České republiky ve světle uvedených faktů a faktíčků mohli pochybovat jen škarohlídci ze Skeptické Lhoty.

V září v Praze na Bílé hoře u obory Hvězda zahráli Kabáti (Kabátci, Kabátečci). Přišlo stejně lidí jako na bratry Nedvědy na Strahově, to znamená milion (melounek), a nejúspěšnější koncerty českých hudebníků v historii byly rázem dva.

Oslavy výročí porážky na Bílé hoře, která proběhla 8. listopadu 1620, se u obory Hvězda konaly rovněž v září, aby účastníci převlečeni do dobových kostýmů, kostýmků a kostýmečků nepromrzli.

A do třetice byla v září odhalena korupce na plzeňské právnické fakultičce v podobě udělování právnických titulů kdekomu. Veškeré ostatní vysoké školy v republice prohlásily, že nic takového by se na jejich akademické půdě ani půdičce stát nemohlo.

V říjnu do Staré Boleslavi zavítal Svatý otec Benedikt XVI. Lidé a lidičky skandovali: „Ať žije papež!“ Papež žil.

V listopadu slavila dvacáté výročíčko Sametová revoluce. Část obyvatelstva měla pociteček, že zvolání „Máme holé ruce!“ je stále aktuální.

Praha byla stále městečkem ✡Franze✡Kafky✡.

A nastaly Vánoce. Řada lidí byla vystavena stresu nebo stresíčku: jak vymyslet vánoční dárek nebo dáreček, když všichni už všechno dávno mají?

2010
tao

V lednu otevřeli v Teplicích osmdesátý „mekáč“ na území České republiky. V mekáči se prodával hamburger a hamburger stvořil z přistěhovalců z celého světa homogenní americký národ (TAO RODÍ JEDNO).

Nejslavnější Tepličáci – Kabáti – se na slavnostní otevření vůbec nedostavili, protože bubeník Hurvajz měl radši než hamburger teplou sekanou v housce.

Pastýřem českých katolíků už nebyl Vlk jménem Miloslav. Nový arcibiskup byl jmenován v únoru, vyhlížel jako karikatura preláta, žehnal policejním motorkám, pražské zao (zoo) a fotaolovým týmům.

Arcibiskupovo jméno se podobalo slovu dukát. Za totality seděl patnáct měsíců ve vězení a seznámil se s Václavem Havlem na cele, kde ANIŽ VYŠLI ZE DVEŘÍ, POZNÁVALI oba disidenti SVĚT.

V květnu se v Německu čeští hokejisté stali MISTRY A UČITELI světa v hokeji. A už zase kdo neskákal, nebyl Čech.

Rovněž v květnu se konaly volby do parlamentu. Vyhrála je SKRYTÁ OSVÍCENOST: marginální Miroslav Kalousek. Byl to inženýr chemie a všem to pěkně navařil.

Televizní pořady o vaření dosáhly vrcholu popularity. Kuchaři byli hvězdami: NEBOŤ TO JE CESTA NEBE!

Hvězdy na nebi zářily a kuchaři i marginální ministr Kalousek jim byli ukradení: ZEMĚ SE ŘÍDÍ NEBEM, NEBE SE ŘÍDÍ TAEM, TAO SE ŘÍDÍ SAMO SEBOU!

Nejvíc lidí jezdilo ve škodovkách: RODÍ SE Z BYTÍ, BYTÍ ROSÍ SE Z NEBYTÍ. Na filozofickou převahu škodovek měli cizácké automobilky krátké nohy.

V rozvodovosti byla Česká republika na evropské špičce: VŽDYŤ NA NEŠTĚSTÍ ZAKLÁDÁ SE ŠTĚSTÍ.

Statistiku bralo hodně lidí vážně. Poezii nebral vážně nikdo, včetně jejích autorů: VŽDYŤ PĚSTOVÁNÍ UČENOSTI ZÁLEŽÍ V KAŽDODENÍM PŘIDÁVÁNÍ. PĚSTOVÁNÍ TAA ZÁLEŽÍ V KAŽDODENÍM ZBAVOVÁNÍ SE A UBÝVÁNÍ.

Michal Viewegh: „Vážné“ věci je těžké prožít, psát o nich už je sranda :-)

Ano: KRÁSNÁ SLOVA MOHOU DOSÍCI OBECNÉ VÁŽNOSTI.

„Víš, Pú,“ řekl jsem, „zdá se, že mnoho lidí neví, co to vlastně TAOISMUS je…“

„Ano?“ řekl Pú a zamrkal.

Padesát šest procent domácností mělo přístup k internetu (DOJÍT AŽ K PLNOSTI ŽIVOTA). iPhonů bylo v provozu přes dvě stě tisíc: extrémně důležitou se stala značka přístroje, do kterého si každý mele svoje. Kdo značku neměl, jako by nemlel.

Mladí lidé odvíjeli nit své budoucnosti ze špulky postavení (KDO UMĚL POSTAVIT, TOHO NESVRHNOU) a majetku svých rodičů. Nastoupit z nižšího patra do sociálního výtahu jedoucího směrem vzhůru byl počin stále obtížnější.

Reformovalo se školství (USTAŇTE S UČENÍM A KONEC JE STRASTEM!).

Cílem bylo, aby školáci a studenti byli alespoň tak chytří jako ti, kteří právě absolvovali.

Všichni uměli anglicky už v mateřské školce, všichni chtěli jednou sedět v kanclu, žvanit tam anglicky a buzerovat své podřízené: důchodce, kteří se anglicky nikdy nenaučili.

Reforma šla ztuha, drhla, kulhala a trpěla šeroslepostí.

Knižním bestsellerem velkým jako velrybí ucho byla kniha s českým receptem na úspěch, vydaná v loňském roce. Autor knihy školil, školil a školil. O školství psal písemně:

A co poctivost?

???

Učili jste se ve škole vše, co bylo v učebnicích, anebo jste se snažili najít nějaké zjednodušení? Například taháky, ukrást či koupit seznam otázek, sednout si k největšímu šprtovi, zjistit, co vyžadoval daný učitel v minulých letech, a podobně.

Dobré známky totiž dostanete za výsledky. Podmínky jsou předem dané – musíte dodat učitelům to, co oni vyžadují. K tomu potřebujete poznat systém a naučit se jen to potřebné, ne všechno. Je to primitivní?

???

Je. Ale funguje to tak už od počátku školství.

Knižní bestseller školitele se jmenoval Debordelizace hlavy a měl z hlavy odstranit bordel.

Dávno dávno tomu, za socialismu, vynalezli v Čechách depytlovací zařízení, které odstraňovalo pytel.

KDO SI NEVÁŽÍ SVÉHO UČITELE

KDO NEMILUJE, CO JE MU POTŘEBOU

VELICE BLOUDÍ PŘES VŠECHNO VĚDĚNÍ

Hamburgry! Hamburgry s hranolky a s tatarkou! Třípatrové hamburgry s nebesy (NEBESKÉ TAO!) a temným pivem z malého pivovaru! Ohromně ohromně to chutnalo!

NENÍ VĚTŠÍHO NEŠTĚSTÍ NEŽ NEZNAT MÍRU: minipivovarů bylo v roce 2010 v České republice 96 a pod míru univerzální pivní spirituality nechtěl upadnout žádný z nich.

Řada míst v Čechách i na Moravě počala vyhlížet jako skládka zrcadlového skla. I v krajích chladných a s podprůměrným počtem dnů slunečního svitu za rok vykazovaly fotovaltické elektrárny nadprůměrný roční zisk, vycházejíce z myšlenky, že NAD LIDSKÝM BLOUDĚNÍM SLUNCE NEZAPADÁ.

Zrcadla v krajině ovšem nemohl provozovat kdejaký hejhula, kvalifikací v oboru bylo vlastnictví křesla v Poslanecké sněmovně.

Poblíž Turnova prosperovala restaurace U Zrcadlové kozy.

Korupci považovala většina lidí za nepřijatelnou a škodlivou, jelikož věřili, že KDYŽ SE SPRAVUJE ZEMĚ SKRZE TAO, DÉMONI NEUPLATNÍ SVOU MAGICKOU MOC.

Hodně lidí ale přijímalo úplatky – věřili, že by si jinak uškodili.

A takřka všichni považovali za holou nezbytnost úplatky dávat.

Na časy před rokem 1989 většina lidí, která je pamatovala, začala vzpomínat jako na časy zlaté. Neboť SCHOPNOST POZNAT I SAMÉ POČÁTKY MINULOSTI ZNAMENÁ: ZÁKLAD A OSNOVU CESTY TAO.

TAOISTŮ bylo v České republice víc než obyvatel a několik milionů TAOISTŮ se do Čech a na Moravu chystalo přestěhovat z Číny.

Vánoční dárky – aneb jaké zbraně jste si nadělili? Tak zněl titulek na www stránkách Zbraně kvalitně.

Většina lidí ale dobře věděla, že ANI TY NEJLEPŠÍ ZBRANĚ NEJSOU NÁSTROJE ZNAMENAJÍCÍ ŠTĚSTÍ, A PROTO TEN, KDO MÁ TAO, PŘI NICH NETRVÁ.

Na Štědrý den bylo zataženo s deštěm, na západě začalo postupně sněžit. Na východě bylo až 10 °C. Po Štědrém dnu se ochladilo na celém území a místy sněžilo.

A to nás přivádí k TAOISTICKÉMU PRINCIPU TYDLIDUM, který pochází z Púovy písničky.

ČÍM DÁL SNĚŽÍ,

(TYDLIDUM)

TÍM VÍC SNĚŽÍ

(TYDLIDUM)

AŽ SNÍH LEŽÍ

(TYDLIDUM)

VŠUDE.

Někdy se tomu říká efekt sněhové koule.

2011
houby

Říkalo se, že v České republice žije víc junior manažerů než lidí. Což bylo docela na houby. Ale v zimě se na houby stejně nedalo chodit.

…Muchomůrky bílé budu sbírat V LÉTĚ…

Na Tři krále vyšel z Arcibiskupského paláce průvod Tří králů na velbloudech. Průvodu na Hradčanském náměstí požehnal arcibiskup Duká(t), poté se velbloudi vydali ke Svaté Rodině na Loretánském náměstí, kde se králové poklonili malému Ježíškovi a předali mu své dary: zlato, kadidlo a myrhu.

Nenápadně předali Tři králové Ježíškovi i naložené václavky a čirůvky havelky.

Na konci ledna oslavilo devadesáté výročí nikoli slovo vochomůrka, ale slovo robot, které poprvé zaznělo na premiéře hry Karla Čapka R.U.R. v Národním divadle.

Slovo se stalo světovým. Roboti taky.

Proč stojí blondýna u skříně?

Poslouchá kabáty!

(aneb dva základní české archetypy v jednom vtipu)

V klipu Kabátů pro začátek roku 2011 si zahrál Karel Gott, archetyp, který dostával zlaté desky, když nejslavnější Tepličáci ještě byli na houbách (podborováci).

Bylo patrné, že Sověti transformovaní v nové Rusy plně obsadili před dvaceti lety vyklizené pozice.

Noví Rusové ctili staré ruské ctnosti (kozáci). Snídali kaviár, byli hluční jako tank T-34 a právo silnějšího považovali za paragraf.

V Praze vlastnili noví Rusové obchůdky s mercedesy, krámky s kvasem a naloženými ryzci a Královskou cestu od Prašné brány až k branám Hradu.

V Karlových Varech vlastnili noví Rusové Karlovy Vary.

Ve vsi Pitárné na Osoblažsku noví Rusové nevlastnili ani stavení. Základna pro nové národní obrození byla tedy v záloze a připravena.

Lesy za Pitárnou rodily bedly a klouzky.

V houbaření byli Češi fakt dobrý a Moraváci špica!

Kromě nových Rusů byli nepřátelskými menšinami staří známí Cikáni, Ukrajinci zvaní úkáčka, Vietnamci a Číňané.

Přátelskou menšinou byl kuchař Emanuele Ridi z televizního pořadu Vaříme s Italem, který se oženil s českou blondýnou a krmil ji rizotem s hříbky.

Začátkem dubna ukradl prezident Václav Klaus při podpisu smlouvy v Chile chilské pero vyrobené z modrého polodrahokamu: lapis lazuli. Klause natáčela kamera a video se stalo celosvětově populárním. Trik českého prezidenta parodovali hollywoodští herci.

Lapis lazuli má královskou modrou barvu, která se hodí opravdu ke všemu, okraje chilské metropole však tvoří chudinské squaty „callampas“ čili „houby“.

Rovněž v dubnu ze zdi pražského domu v Ječné ulici zmizela půlmetráková bronzová deska s hracím automatem. Byla to pamětní deska undergroundového hudebníka Mejly Hlavsy a po vhození mince přehrávala: Muchomůrky bílé, bělejší než sněhy / sním je k ukojení své potřeby něhy… Muchomůrky bílé…

V květnu odvolali Milana Knížáka z ředitelování Národní galerie, což ho po dvanácti letech, po které si osobně umýval své mercedesy v garážích Anežského kláštera, až se leskly jako psí kulky, nemile zaskočilo: leštit černé mercedesy v bílé košili a červených kšandách na chalupě na Tachovsku už nějak nebylo ono.

Nejslavnějším dílem Milana Knížáka je obraz Václavka a Dášenka, na kterém jsou: fotografie, pes, hřiby, jedna bota a firemní loga.

Na českomoravskou mutaci kapitalismu počátku prvního desetiletí dvacátého prvního století už byla postmoderní filosofie krátká. Na globalizovaný kapitalismus zeměkoule rovněž.

Filosofové nestíhali, zato chytré houby jedly plísně na zdech i na nohou a směřovaly výš.

Shit! Nice! Šit! Najs! Jsem totálně dead, jsem strašně busy. Houby??? Sorry! Crack, speed: keš! Marketing, modeling, menežment. Cool, happy. Cool, happy. Hepy, kůl. Forever.

Chloubou zpěvačky Lucie Bílé je nejen hlas, ale i dekolt s výstřihem, z nichž se jako kuřátka nebo pýchavky dmou dvě bujná ňadra. Poprsí předvedla slavice i na letním festivalu Benátská noc. Jenže v chladném počasí jí prsa nastydla a přišla o hlas!

Podle ministerstva zemědělství si lidé přinesli z tuzemských lesů houby a lesní plody (včetně muchomůrek) za šest miliard korun.

Hoax měsíce září:

Mléko v tetrapaku, které se nespotřebuje do konce trvanlivosti, prodejce vrátí zpracovateli. Zpracovatel otevře obal, mléko převaří a opět zabalí. Mohou tak učinit maximálně 5krát. Zespodu krabice je pod zalepeným záhybem číslo 12345, jedno z čísel chybí. Tato chybějící cifra udává, kolikrát už bylo mléko „recyklováno“, tj. 12 45 znamená, že bylo převařeno 3krát.

Dobrou chuť!

Recyklované mléko zahání otravu i nejjedovatějšími českými houbami: muchomůrkou zelenou, jízlivou, tygrovanou, pavučincem plyšovým, čepičatkou jehličnanovou, závojenkou olovovou.

Hoax: klamná zpráva, která se nešíří od člověka k člověku, ale od počítače k počítači a mluví anglicky.

Počet výtrusů je nesčíslný.

Začátkem listopadu zemřela legenda českého undergroundu Ivan Martin „Magor“ Jirous. Legenda v závěru života žila ve výčepu Oáza na nádraží Praha-Smíchov.

Účastníci pohřbu zpívali při spouštění rakve do hrobu: … neprocitnu tady, až na jiným světě / muchomůrky bílé budu sbírat v létě…“

Koncem listopadu získali tradičně první místo v anketě Zlatý slavík Karel Gott, Lucie Bílá a Kabáti. Byli šťastni a o muchomůrkách nezpívali ani je nesbírali.

Před Vánocemi zemřel Václav Havel. Část národa jeho smrt hluboce dojala. Část národa šílela: Blesk věnoval celé číslo zesnulému.

Večer po pohřbu znělo v pražské Lucerně: … neprocitnu tady / až na jiným světě…

Václav Havel: „Naděje není přesvědčení, že něco dobře dopadne, ale jistota, že má něco smysl – bez ohledu na to, jak to dopadne.“

ČTK: Václav Havel letos po delší době opět strávil Vánoce se svou první ženou Olgou.

2012
s kapkou nostalgie

Teprve koncem ledna dala o sobě, holenku, zima vědět a přinesla silné mrazy. Krajině zřejmě holomrazy nesvědčí, ale řeku Rusavu mráz dosahující takřka ke dvaceti stupňům pod nulou, saprlote, proměnil v kouzelné místo s ledopádem na splavu. Na své si po dlouhé době přišli i příznivci bruslení, bodejť, na přírodním ledě na obecním rybníku Broďáku, který je spíš znám pod názvem Hliník u kovárny.

Z rozhovoru s vítězkou klání převelikého Designem proti kožešinám sloucího: „Budova v červené louži, z budovy vychází tmavý kouř. Vypadá to hrozně. Co to může být? Že by masakr, krveprolití, holocaust? Nic z toho, jen továrna na kožešiny. Většinou podle současných zákonů zvířata jsou jen věci a jejich zabití není trestním činem.“

Únorovými Štěpánkovicemi se line libá vůně zabijačkových laskomin a pochutin.

„Já jsem si koupil všechno. Kromě jelítek, protože jelítka už nemají, a to je chyba!“

„A máme masařa, který to umí, a to je řezník Oskar Sněhota!“

„Sokol Štěpánkovice má nové vedení, které kromě sportu se zajímá také o setkávání a o kulturu, a důkazem toho je dnešní zabijačka.“

V únoru bylo podle Českého statistického ouřadu poraženo v České republice (včetně domácích porážek) 18 408 kusů bejčků, krav, jalovic a telátek, 244 632 kusů vepřů, sviní a prasat, 2843 kusů skopců a ovcí (z toho 2208 jehňátek), 1009 kusů koz, 25 kusů koní a 17 165 tun živé hmotnůstky drůbeže.

Dne dvacátého třetího března se sešli příznivci tvořivé dílny v Obecní knihovně Mořinka. Čaje popili, prsty mlýnek zatočili a shodli se na novém názvu tvůrčí dílny: „Tvořílek“.

Proti vládě, kakraholte, na Václavském náměstí protestovalo:

podle předáků odborů 120 000 až 150 000 lidu

podle četníků 90 000 lidu.

Sbory lidu požadovaly demisi vlády a předčasné volby, to se podívejme, a šlo o největší demonstraci v České republice od roku 1989.

Výsledek demonstrace byl, že si lidé zademonstrovali.

Praha byla stále, jejdanáčku, městem ✡Franze✡Kafky✡.

Ůspěšnými knížkama tudlenctoho léta Páně v Čechách a v Moravě ale nebyla nové bichle ✡Franze✡Kafky✡. Z překladů si kupci v kvelbech nejvíc kupovali Padesát odstínů šedi, cožtě byla růžově erotická knihovna, a Žítkovské bohyně, cožtě byla červená knihovna s košťatama čarodějnic votamtaď: z Bílejch Karpat.

My máme koloniál a vedeme všecko. Kávu, cikorku, cukr, líh k pálení, biče, kartáče, čaj i likéry všeho druhu, jakož i citróny, ba i čekuládu. Vším posloužíme. A chodí k nám moc lidí, taky z vesnic.

Karel Poláček, Bylo nás pět

V květnu zaklapla želízka na rukou marginálního, ale zlidovělého politika Davida Ratha i s krabicí od vína. Víno v krabici nebylo, zato tam panečku přebývalo sedm milionů hotových korun, které údajně byly úplatné. Ten Rath byl fiškus a měl fištrón, tak se to dlouho dlouho soudně neprokázalo.

Staří lidé si mysleli, achich ouvej, že mladí lidé, hopsasa hejsasa, jsou od základní po vysokou školu čím dál tetovanější a zfetovanější. Mladí lidé, práci čest, hoja hoj, se tužili, vyztužovali kapitalismus šestnáct hodin denně, a na to poslouchat názory starých lidí, mír a pokoj jim a lůžko ve starobinci, neměli vůbec čas.

Děti rodičů, kteří zbohatli už v minulém tisíciletí, si kapitalismu fakt šprýmovně užívali.

Nejpopulárnější českou lidovou hudbou bylo americké country už jen pro občany od šedesáti do devadesáti let, mladších posluchačů druhdy populární Country rádio nemělo. Ani u ohňů, ani v zakouřených interiérech se country už moc nehrálo, jelikož senioři, kteří už stáli na prahu nebeských bran, zapomínali texty psané prérií a nedohmatávali na hmatník.

Trpkou pravdou bylo, že ač hudba zněla odevšad, písnička, na které by se všichni shodli jako kdysi na Bedně od whisky, už, u sta dunících stád, nevznikla.

Intelektuálové odvrátili tváře i křtalty od postmoderní filosofie a začali pohrdat filosofií jako takovou. Uvolněný duchovní prostor začalo rychle zabírat kulinářství.

V srpnu Václav Klaus při své návštěvě Chodska dostal darem vozembouch. V minulosti už mu na Chodsku věnovali famfrnoch a dudy.

Básnické sbírky už si nečetli ani veršotepci navzájem. O tom, kde byli na dovolené, si navzájem básníci vyprávěli.

V září vykvasila metanolová aféra. Byl to škandál. Na otravu metanolem zemřelo čtyřicet sedm občanů České republiky. Úřady odmítly přiznat, že byly celá léta slepé jako trumbera. Celá řada lidí po požití metanolu oslepla. Několik malých rybek bylo zatčeno a souzeno ve slepých ramenech spravedlnosti. Žraloci si slepou zlobu požíraných nepřipouštěli.

Jeden z možných kandidátů na nového českého prezidenta byl žaponské národnosti. Dalším byl Čech jménem Franz potetovaný i na očních víčkách.

Začátkem listopadu se švihák Jaromír Jágr rozešel s Innou Puhájkovou. Starosta Broumova nechal na znamení smutku rodné město Inny Puhájkové pokrýt černým suknem a nabídl tomu, kdo Innu Puhájkovou Jágrovi vrátí, půl Broumova a svoji starostenskou sesli.

V půlce listopadu se na internetu poprvé objevily Opráski sčeskí historje. Byly psány češtinou, která se vymknula z kloubů, se stim smiř, a kresleny infantilní tužkou. Od počátku měly Opráski sukces stejně famózní jako koncerty nestárnoucího Karla Gotta: vjeda šije!

Básnické sbírky už si nečetli ani veršotepci navzájem. Ale v prosinci vyšla sbírka básní Jakuba Řeháka Past na Brigitu, a ta se četla. Sice ne tolik jako Opráski, ale zato jedno skládání v ní mělo anglický název: Yellow Umbrella Open a Chaotic sezon – a to bylo něco jako Noc s Hamletem Vladimíra Holana nebo Edison Vítězslava Nezvala. Asi tak něco … takové skládání to bylo.

Vidím modré kaskády paneláků v hlubinách libeňského těla.

Vidím prázdné jízdárny plné opuštěných policajtů.

Vidím kávu světélkovat v ulici pod Palmovkou, vidím úsvit piva,

vešli jsme do těch žlutých střev a uvnitř vydrželi celou noc.

Láska vypukla na chodbách. Spořitelny. Matná terária, mozky, zadky.

Zchátral jsem, ale nemohl zadržet klam.

Začínalo jaro. Libeň se probouzela a prorůstala,

Libeň se hlásila

v propoceném litinovém mozku. Libeň procitala a čadila.

V Libni se narodilo světlo. Nám zbyl jen ranní porcelán.

Na 21. 12. 2012 byl sakulentsky ohlašován konec světa.

S koncem roku skončily státem regulované české nájmy, to se to vymňouklo, definitivně na pohřebišti dějin. Mnozí nájemníci rovněž.

A přece byly Vánoce!

Jako již tradičně v době vánoční se konal v Klubu Přátel Pod Maštýřem v Přešíně šipkařský vánoční turnaj. Tento rok se sešlo dvacet tři hráčů z řad ligových i amatérských. Celý turnaj se nesl v duchu pohodové povánoční atmosféry, byl plný zvratů jak ve hře jednotlivců, tak párů.

Nominaci na šipkařský objev roku si letos odnesl Jarda Voříšek z Hradišťské Lhotky, který si tuto cenu právem zasloužil.

2013
oslovení

HELE, VOLE,

sejdou se Čech, Žid, Rakušák, Japonec, Avatar a parta komoušů…

Ne počkej, kámo, to není začátek vtipu, to jsou český prezidentský volby.

MILÍ ZLATÍ,

kdo si tenhle vtip o víkendu nepřečetl na svý facebookový zdi aspoň čtrnáctkrát, ten by se měl polít benzínem a zapálit, protože má v přátelích málo cool vysmátých lidiček.

VÁŽENÍ SPOLUOBČANÉ,

je naší státoprávní povinností vám sdělit, že na rozloučenou se svým prezidentstvím udělil Václav Klaus amnestii svým přátelům tunelářům. Pan prezident tak sňal břemeno z českého soudnictví, které se tunely zabývalo už po desetiletí, a ne a ne se dobrat jejich konce.

SPORTU ZDAR A VOLBÁM ZVLÁŠTĚ!

Ano, v lednu stojí v dramatickém finálovém ringu prezidentských voleb germánský kníže Schwarzenberg a kandidát z Českomoravské vysočiny, který láká voliče na slib, že z České republiky učiní opět satelit Ruska.

Nikdo napětím ani nedýchne, ani nekýchne!

Poslední vteřiny!

A je to tady! Slibu z Vysočiny voliči nedokázali odolat!!!

DRAZE MILOVANÍ SPOLUEKONOMOVÉ,

jak všichni víme, daňové přiznání je vyznáním víry nového tisíciletí, a to nejkrásnější má nulový výsledek.

CTĚNÁ VEŘEJNOSTI,

dovolujeme si vám oznámit, že v červnu se v pražské podolské porodnici narodila první česká paterčata. Jejich rodiče se jmenují Antonín Kroščen a Alexandra Kiňová, žijí v Milovicích v paneláku po sovětských vojácích a rádi zpívají a tančí.

MILÍ ČTENÁŘI,

rovněž v červnu zakoupil ministr financí Andrej Babiš za své vlastní peníze skupinu MAFRA, jejíž mediální skříňka obsahuje deníky Mladá fronta DNES, Lidové noviny a Metro. Ministerstvo financí nic nenamítá, a tak si novináři mohou konečně vyhrnout rukávy a makat úplně bez zábran.

P.S. Někteří novináři si rukávy nevyhrnuli a na pana ministra kydají.

DĚKUJI VÁM, ŽE JSTE SE NA MOU PŘEDNÁŠKU DOSTAVILI V TAK HOJNÉM POČTU,

začnu základní a stěží zpochybnitelnou tezí dnešního výkladu:

„Mít sny“ znamená pro zdravého člověka představu o určitém objemu peněz, za který je možné si sen koupit. Sen má instantní podobu: cestování, vila a čokoláda sladší než spánek.

SPOLUTRPÍCÍ SPOLUPACIENTI,

naučme se společně přijmout depilující fakt, že dnes jsou lidské bytosti, které namísto zboží na prodej vidí všude kolem sebe samé spiknutí, považováni za vášně nemocné…

Nevěšte hlavy na věšák! Pravda zvítězí!

VŠICHNI VĚRNÍ, NASTRAŽTE UŠI!

Koncem léta dostal největší Čech, slovy některých neomalených pochybovačů největší Čech odcházejících generací, Jára Cimrman rozhlednu na jemu tolik blízkém Liptákovsku, u vsi Příchovice.

Schodiště na rozhlednu je děravé, ale skutečné.

EHM, EHM… MILÍ REALISTÉ…

Realita tohoto roku se celé řadě nerealistů jeví jako děravá, ale o to méně skutečná.

KUCHAŘI A KUCHAŘKY, PŘÁTELÉ GASTRONOMIE, GOURMETI A NENAŽRANCI!

Jako česká národní jídla pro tento rok konstatujeme hamburger a pizzu. Guláš, svíčková a řízek vzaly na sebe podobu kuchyně staročeské. Boršč se podává starorusům. Čočka s vejcem je úplně mimo mísu.

VÁŽENÍ PŘÁTELÉ FAKTOGRAFIE,

mám pro vás opravdovou perličku:

„Láska je v principu fyzikálně chemický proces elektromagnetické indukce dvou různorodých těles s příbuznou anatomickou stavbou. Přitom mládí, krása či společenské postavení nehrají žádnou roli.“

Georg Forster (1754–1794), německý přírodovědec, etnolog, novinář a revolucionář

LIBOVOLNÍ LINGVISTÉ, VĚZTE:

A tak se eroticko-sexuální přitažlivosti začalo říkat chemie!

OZNAMUJEME VŠEM!

Chemici vyrábějí léky a výbušniny.

Léky prodlužují život.

Výbušniny život zkracují.

A PŘEDSTAVTE SI, PÁNOVÉ A DÁMY,

že Rusové výbušniny milují a že ruština je v centru Prahy jazykem většiny.

DOVOLUJEME SI VÁS, INFORMOVAT,

že se reformuje školství. Cílem je, aby školáci a studenti byli alespoň z poloviny tak chytří jako ti, kteří právě absolvovali, a aby uměli říct pár slov rusky.

Číst a psát už umí jen málokdo, ale přiznejme si na platformě: k čemu to je?

A když už jsme u té upřímnosti: reforma školství nám jde tak ztuha, že ji na každém kroku musí doprovázet asistenční lékař.

POSLYŠTE, LIDÉ!

Václav Havel nechal na Hradě hrát Plastiky, Václav Klaus jazz! A Miloš Zeman? Povídali, že mu hráli…

POSLYŠ, LIDE!

Broumov je Broumov!

Těžko se to říká, těžko se to otiskuje do tiskařské černi, ale Jaromír Jágr se po rozchodu s broumovskou krasavicí do Broumova už nikdy nevrátil a broumovským mužům modelky a broumovským ženám hokejisty do Broumova nepřivedl.

V listopadu nechal starosta Broumova černé smuteční sukno pokrývající domy v Broumově uklidit a sám se taky z Broumova klidil.

Obyvatelstvo Broumova stesk po Jágrovi nezvládlo a z Broumova se vystěhovalo.

Uprázdněné panelové byty v Broumově zaplnili Poláci. Uprázdněné historické domy v Broumově obydleli Holanďané.

Novým starostou Broumova byl zvolen muž jménem Włodzimierz Eulenspiegel, který se narodil v Amsterodamu polské matce a otci holandské národnosti a černé pleti.

S RADOSTÍ V DUŠI VÁM SDĚLUJEME,

že starostové Domažlic a bavorského Waldmünchenu na Svatopetrském náměstí v Římě rozsvítili vánoční strom. Šedesát let starý a dvacet pět metrů vysoký smrk vyrostl u Domažlic a Vatikánu ho daroval bavorský stát, který si své smrky šetří do štrozoku. Radost ze stromu vyjádřil i papež František.

PASTÝŘI! ANDĚLÉ! JOSEFE! MARIE!

A byly Vánoce.

VARUJEME VŠECHNY OBČANY!

Následující zpráva obsahuje některé drastické záběry!

Na Silvestra kolem půl čtvrté odpoledne přijala policie prostřednictvím Zdravotnické záchranné služby Libereckého kraje oznámení o třech topících se osobách v přehradě. Po příjezdu hlídky na místo bylo zjištěno, že se jedná o potápěče na silvestrovském ponoru.

2014
B. H.

Mít soukromý tryskáč bylo třešničkou na prostonárodním dortu české prosperity. Uvnitř tryskáče byly taky dorty a třešničky, žádné dřevěné spacáky.

Furianti nekonečna a věčnosti?

B. H., Příliš hlučná samota

Socky jezdily sockou pomocí slevomatů do Mariánských Lázní v zimě a čuměly tam na tryskající prameny.

A neuvěřitelné se stalo skutkem?

B. H., Obsluhoval jsem anglického krále

Vinařství bylo kulturou jak víno a dařilo se jí i v únoru.

✡Franz✡Kafka✡ chtěl skočit z pátého patra tam, kde bydlel, Maison Oppelt, velkoobchod s vínem, který skladoval pod Staromákem na sedumset tisíc lahví vzácných vín…

B. H., Večerníčky pro Cassia

Většina podstatných událostí roku se odehrála v březnu:

V březnu opilý cestující pokousal v Ostravě revizora.

Ve Florencii se vztekla smečka koček a v Uficiích pokousaly ty kočky patnáct Němců, co tam byli v obrazárnách. I ty bedekry jim rozkousaly na maděru.

B. H., Baron Prášil

Rovněž v březnu, hned po poledni, vyjel třiasedmdesátiletý muž na kole ze Zlechova směrem na Nedakonice. Během jízdy se kolo rozpadlo a cyklista upadl na silnici, čímž si způsobil zranění. V dějinách okresu Uherské Hradiště šlo o první zaznamenaný případ tohoto druhu.

B. H. věnoval mimořádnou pozornost historii výtvarného umění. Projel na kole nejen Československem, ale i Německem.

Životopisec B. H. Jaroslav Kladiva

V březnu také shořela útulna Libušín, což byla hospoda ve značné nadmořské výši Beskyd. Jakožto národní kulturní památka se útulna Libušín vyznačovala příšerným pivem, babo-jagovskou architekturou Dušana Jurkoviče a kresbou portáše Stavinohy od Mikoláše Alše.

Požárníci konstatovali, že Libušín chytl od čarodějnice, která tu zimovala v kamnech a následně trestní odpovědnosti unikla do jiné dimenze.

tak za mnou vlála ta pochodeň vlasů, jako když kluci se zapálenými smolnými košťaty pobíhají v podvečer filipojakubské noci nebo pálí čarodějnice, tak za mnou vlál dým mých vlasů

B. H., Postřižiny

A počtvrté v březnu: uplynulo sto let od narození prozaika Bohumila Hrabala.

Přejmenování nymburského školního ústavu na Gymnázium Bohumila Hrabala žáci školy odmítli, což odůvodnili, že neví, kdo to Bohumil Hrabal byl. Proti byli i někteří rodiče: „Nechceme, aby kterýkoliv z našich synů dopadl jako Bohumil Hrabal.“

Bohumil Hrabal: „Já žádnou pamětní desku nechci, ale když, tak jen ve výšce, kam čůrají psi.“ Při slavnostním odhalení pamětní desky na Hrabalově rodném domku v Brně-Židenicích přivedení psi močit odmítli, aniž to odůvodnili.

Za socialismu, dávno dávno tomu, bývala populární BéTéčka, což byla značka cigaret (hřebíčků do rakve).

Za kapitalismu začala být čím dál populárnější CéTéčka, což byla značka přístrojů, které dokázaly rozpoznat hřebíčky do rakve uvnitř živého člověka.

Lékaři na ty hřebíčky

měli stříbrné kleštičky.

Na záda jste si sestrojil přístroj z pohrabáče a motouzu a kleštiček na cukr…

B. H., Dům, který se osvěžoval bleskem

V květnu převzal Tomáš Halík v Londýně Templetonovu cenu, označovanou jako „Nobelova cena za náboženství“, jejímiž nejznámějšími laureáty byli dalajláma a Matka Tereza. Cena představovala ručně kolorovaný diplom a třicet šest milionů korun, které Tomáš Halík slíbil rozdat dialogu mezi věřícími a ateisty. Dialog si mnul ruce.

A viděl jsem, jak Ježíš jde neustále do kopce, zatímco Lao-cʼ už stojí na vrcholku, viděl jsem rozhorleného mladého muže, který chce změnit svět, zatímco starý pán se rezignovaně rozhlížel a návratem k počátku si podšíval svoji věčnost.

B. H., Příliš hlučná samota

V Brně se v květnu konalo mistrovství světa v kuželkách navštívené sporadickými kuželkáři.

V červnu v Brně vystoupila metalová kapela Iron Maiden, jejíž všichni členové byli starší padesáti pěti let, a to před deseti tisíci kovovými fanoušky.

V srpnu se v Brně konala motocyklová Grand Prix, na kterou dorazilo dvě stě čtyřicet tisíc motory opojených diváků.

Něčím takovým se Praha věru chlubit nemohla. A i kdyby mohla: stejně v Praze jedli psy a mlátili černochy.

Otázka, kterou si kladu dlouhou dobu, zda by nestálo za úvahu pojmenovat u nás v Brně-Židenicích po Bohumilu Hrabalovi nějakou školu, náměstí či jeho rodnou ulici? Věřím, že by si to tento skromný spisovatel zasloužil…

PhDr. Jiří Nesiba, Ph.D., místostarosta

Digitální čas neměl rafičky, ale především neměl střed, kolem kterého by se mohl otáčet. Zbyla jen čísla, která se, nemajíce středu, stále více osamostatňovala.

Do dvaceti jsem neměl ani zdání, co to je psaní, co to je literatura. Na střední škole jsem trvale propadal z češtiny a opakoval jsem primu a kvartu, a tak jsem si o dva roky prodloužil mládí.

B. H., Kdo jsem

Digitální mládí mohlo trvat celý život.

Neuvěřitelné se stalo skutkem: od prvního září neslo nymburské gymnázium jméno gymnaziálního propadlíka, autora Postřižin a Krasosmutnění.

Druhého října zavítal do základní školy v Lubnici v okrese Znojmo „Sorbon“ – pes fotbalista.

Hamburgry! Hamburgry s hranolky a s tatarkou! Třípatrové hamburgry s nebesy a světlým pivem z malého pivovaru!

Bohumil Hrabal byl právník, který měl rád pivo a kočky. Láska k pivu, Praze a české literatuře vedla Maďary k zájmu o kurzy češtiny.

Bavili jsme se o rozpínavosti vesmíru a úměrně k tomu pili pivo.

B. H., Něžný barbar

Keltství nesklánělo hlavu: při přepočtu prodejů na hlavu se „tulamorky“ v Čechách vypilo nejvíc na celém světě. Víc než v Irsku.

Víte, že ten borovicemi zarostlý kopeček, o který váš pohled zavadí, když se díváte na kostelík v Sadské, že se jmenuje Horka, že je keltskou mohylou, která byla navršena na hrob keltského bojovníka?

B. H., Historický a poetický průvodce

Na internetu se začala šířit zpráva, že „nejbohatší Čech“ Petr Kellner je „bílým koněm“ geniálního ekonoma Václava Klause, který do podničku zvaného PPF sypal coby ministr financí, premiér a prezident ze státní pokladny.

Václav Klaus se ke zprávě nevyjádřil a odejel v růžové náladě a košili lyžovat do Alp.

Zarděly-li se Alpy?

Cestou od zámku přijížděl štolba na bílém koni.

B. H., Ostře sledované vlaky

Amnesty International konstatuje: V roce 2014 Česká republika vyvezla vojenský materiál do 35 zemí, které hrubě porušují lidská práva a zároveň v nich chybí standardy pohybu zbraní. Do takovýchto zemí bylo vyvezeno 49,29 procenta vojenského materiálu vyvezeného v tomto roce z ČR, a to v hodnotě 5,73 miliardy korun.

Často jsem si čítal několik stránek z Joyce, kde páter Conmee vykládá školní mládeži, že taková Věčnost, to je hora písku asi jako Mount Everest, že jednou za sto let přilétá ptáček a v zobáčku odnáší zrníčko písku, a když tak odnese celou tu horu písku, Věčnost ještě nezačala.

B. H., Domácí úkoly z pilnosti

České myslivecké Vánoce v Rudolfinu. Pořádá Halali – všeobecná pojišťovna, a. s. Hraje Lovecké trio Praha a soubory trubačů z Öhlingu a Thüringenu. Hlas jelena: Lukáš Linhart.

Vážení myslivečtí přátelé a přátelé lovecké hudby, plné hlediště je důkazem, že myslivost není jen o lovu. Opravdový myslivec vykonává myslivost celým srdcem, má hluboké znalosti o zvěři i přírodě, dodržuje i nepsaná myslivecká pravidla a tradice a není mu cizí ani myslivecká kultura včetně lovecké hudby. Jako ředitelka pojišťovny si ale ani v nejbujnější fantazii nedokážu vymyslet, co všechno se může přihodit…

2015
mudrosloví

„Jeden z největších českých novinářů Ferdinand Peroutka uveřejnil v prestižním časopise Přítomnost článek s titulkem Hitler je gentleman,“ prohlásil v lednu 2015 prezident Miloš Zeman na vzpomínkové konferenci k sedmdesátému výročí osvobození koncentračního tábora smrti v Osvětimi.

„To Ferdinand Peroutka nikdy nenapsal!“ upozornili historici a též Peroutkova vnoučata. Prezident po článku vyhlásil pátrání, které trvá doposud.

☛ Byli jednou tři bratři, jeden lhal, druhý kradl a třetí visel.

V únoru v restauraci Družba v Uherském Brodě zastřelil místní občan Zdeněk Kovář osm náhodných osob a jednu těžce zranil. Česká republika měla svého prvního šíleného střelce.

Policie zasáhla profesionálně: s tříhodinovým zpožděním, kdy svým příjezdem zásahová jednotka dosáhla toho, že se šílený střelec zastřelil.

☛ Blázna netřeba s lucernou hledati.

Miloš Zeman: „Smrt abstinentům a vegetariánům.“

Tento prezidentův únorový výrok je pozoruhodný tím, že se dá proti Miloši Zemanovi snadno použít. Panování Miloše Zemana se ovšem kromě této jediné výjimky vyznačovalo tím, že na veřejnosti dokázal vždy promluvit tak, aby se jeho vlastní slova proti němu využít nedala.

☛ Jest svatý, jenomže mu nohy z pekla koukají.

V březnu se na dálničním mostě v Brně objevil mrtvolně nasprejovaný nápis: „Miloš Zeman je kunda“. Nápis byl podepsán: „F. Peroutka“.

☛ Na každý fortel se fortel najde.

Rovněž v březnu projela Českou republikou americká armáda, možná ne úplně kompletní, ale i tak se lidé u silnic mohli utleskat. Našinci obdarovávali „dragouny“ pivem, v Pardubicích perníkem, ve Vyškově slivovicí. Vypadalo to, jako kdyby právě skončila válka, kterou Američané vyhráli. V reálu ale Rusko právě vojensky obsazovalo průmyslově a surovinově zajímavý kus Ukrajiny a na lidské oběti nehledělo.

☛ Dragoun se nese, zem se třese; než se ohlédneš, plesk do bláta!

V dubnu se migrační vlna negentlemansky nalila do Evropy.

☛ Ryba hledá, kde hlouběji, a člověk, kde mu živněji.

V pražských kavárnách byla v tomto roce velmi ceněna kniha Petra Stančíka Mlýn na mumie, která pojednávala o Praze magické. Obdobným úspěchem se u kávy a pišingru servírovaných rokem 1994 mohla pochlubit kniha Michala Ajvaze Druhé město, která pojednávala o magické Praze.

O hluboké znalosti kouzelné mapy Prahy nebylo pochyb ani u jednoho z autorů.

Michal Ajvaz své vyprávění o Praze pojal jako směs dobrodružně-komiksových dějů a filosofických úvah o podobách světa.

Petr Stančík svůj text o Praze koncipoval jako směs vražedně-sexuálních dějů a oslav bezuzdnosti gastronomie.

Ano, byl v tom rozdíl: dvaceti uplynulých let.

☛ Jiná doba, jiná mdloba.

V květnu se konalo v Ostravě a Praze mistrovství světa v hokeji. Maskoty turnaje byli králíci z klobouku Bob a Bobek. Prezident českého hokeje se jmenoval Král a řekl: „Chtěli jsme, aby maskot vypovídal o České republice, a aby zároveň něco říkal našim lidem. Samozřejmě jsme přemýšleli o lvu, který je s českým hokejem neodmyslitelně spojen. Chtěli jsme ale, aby ten maskot byl příjemný a milý.“

Bob byl abstinent a Bobek vegetarián.

☛ Čím větší hlava, tím větší klobouk.

V červenci se k šestistému výročí upálení mistra Jana Husa konaly slavnosti. Česká národní banka vydala zlatou Husovu minci v hodnotě deseti tisíc korun.

„Celou kapli plnou zlata bych nevzal za ty hrdiny, kteří se směle postavili tlamě Antikristově,“ kázal mistr Jan Hus 24. července 1412 v Betlémské kapli.

☛ Spravedlivému zákon nepsán.

Kardinál Vlk jménem Miloslav v patnáctém roce nového milénia: „Hus učil, že císař nebo král, je-li v těžkém hříchu, není před Bohem tím, kým být má. To je moment, se kterým ani nekatolíci nemohou souhlasit.“

Ale mohou, pane Vlku, mohou…

☛ Zachovej nás, Pane, od vlka šlapáka, od mnicha bosáka, od Mandy racochaté, od holi sukovaté.

„To Hus nikdy neřekl, to řekl Viklef!“ upozornili historici Vlka jménem Miloslav a pokračovali: „Domyšleno do konce – veškeré církevní i světské autority nejsou autoritami, protože nikdy nevíme, kdo je opravdu předurčen ke spáse, a kdo tedy svůj úřad zastává platně. Tedy nikdo tyto autority nemusí poslouchat, nikdo nevládne, nikdo neřídí, což by vedlo k úplné anarchii a k popření úlohy všech správních orgánů.“

Mistra Jana Husa upálili, úloha správních orgánů a zásahových jednotek trvala.

☛ Hřbetem k ohni a břichem k stolu.

Miloš Zeman, prezident České republiky, Pražský hrad, 5. června 2015: „Položme si otázku, zda kritika mistra Jana ohledně hrabivosti církve, ohledně toho, že odpustky, tedy odpuštění hříchů, nebyly vykoupeny pokáním, ale penězi, zda tato kritika mistra Jana je svým způsobem aktuální i dnes.“

☛ Někomu hus, někomu prase.

Chrudimské noviny, 7. června: A nakonec je policejní den uzavřen perlustrací občana, který si zdříml na zastávce. Jak praví hlášení, policisté ho vzbudili a on odkráčel spokojeně domů.

☛ Tajný, jako by biřici groš dal.

Vynálezce tekutého světa Zygmunt Bauman opět přibyl do Prahy. Tentokrát srpnovou oblohou, ve stroji na tekutá paliva. V rozhovoru pro tisk mimo jiné řekl:

„Je mnoho cest ke štěstí, ale nevím o zaručeném způsobu, jak si udržet štěstí. Johann Wolfgang Goethe prý, když se jej zeptali, zda měl šťastný život, odpověděl: Měl jsem velmi šťastný život. Ale nepamatuji si ani jediný šťastný týden. A to je nesmírně moudré. Vlastně říká, že blaženost nikdy není bez útrap. Štěstí nespočívá v tom, že nemáte problémy. Skutečné štěstí hledejme v tom, že jste schopni se problémům postavit, bojovat s nimi a někdy nad nimi zvítězit.“

☛ Bůh štěstí dělí, a kuchař polévku.

Policisty ve Vodňanech zvedla ze židle starší žena, která jim volala, že viděla stopovat tři mladé dívky. Tvrdila, že v jejich věku je to velmi nevhodné. Policisté jí dali za pravdu a po příjezdu na místo dívkám pomohli po svém. Odvezli je do dětského domova, odkud utekly.

☛ Čí kůň rychlejší, ten děvče unáší.

Léto žhnulo. A ve zlatě slunce vzplanuli chlapec a dívka láskou, která byla světlem světa.

Byla to největší událost léta. Politici a padající teplotní rekordy zesinali závistí. Ale to bylo tak všechno, co s tím mohli udělat.

☛ Kde milost, tu oči, kde bolest, tu ruka, a kde poklad, tu srdce.

V září se v Praze otevřel tunel Blanka. Nebyl zadarmo. Arcibiskup Duká(t) podzemnímu komplexu požehnal. Auta se začala hrnout do centra jako švábi na pivo, které zadarmo rozdávají.

☛ Bez břitvy koho oholiti.

Rovněž v září vyměnili muži, kteří si říkají Ztohoven, na střeše Pražského hradu prezidentskou vlajku za obří červené trenýrky. Oplátkou byl zakázán veřejnosti volný vstup na Hrad a od té doby straší v hradních branách policajti a rámy.

☛ Záplata musí větší býti než díra.

Vyznavači Rámy odpověděli slovy: Haré Kršna Haré Kršna Kršna Kršna Haré Haré Haré Ráma Haré Ráma Ráma Ráma Haré Haré. A buďte šťastní…

☛ Když už nedáváš almužnu, aspoň neodvazuj psa.

Minipivovarů bylo v České republice 291. Vařily jako divé.

☛ Voda nehodí se ani do bot, neřkuli do břicha.

Chrudimské noviny 19. října:

V 10.51 hodin volal na tísňovou linku 156 místní občan s tím, že v Družstevní ulici leží na silnici přejetá kočka. Na místo byl tedy vyslán strážník, který nebohé zvíře uložil do přepravního boxu a převezl do veterinární kliniky Na Valech, kde bylo tělo kočky předáno k odborné likvidaci.

☛ Zdvořilost i kočku těší.

V listopadu byla nejkrásnějším nádražím tohoto roku vyhlášena vlaková stanice v Novém Jičíně. Vypadalo jako sen, který zde zapomněl zdejší rodák Sigmund Freud.

☛ Psychoanalytik je židovský doktor, který nesnáší pohled na krev.

☛ Dávno dávno tomu, žili v Čechách Češi, Němci a Židé.

Žáci se ptali rabína, kdy končí noc a začíná den. Je to snad tehdy, kdy lze rozeznat psa od telete? – Rabín nesouhlasí. – Nebo je to snad tehdy, kdy lze rozeznat fíkovník od mandlovníku? – Rabín si jen zamyšleně posune klobouk. – Žáci naléhají. – Je to tehdy, praví rozvážně rabín, když popatříš do tváře nějakého člověka a poznáš sestru nebo bratra. Do té doby panuje ještě noc.

Stálý pohyb v síti obstarávaly chytré telefony.

Síť víry od Petra Chelčického byla docela chytrá kniha.

☛ Ulovil, nač síť roztahoval.

Rok se chýlil ke konci a bylo možné konstatovat, že postmoderní filosofie na svět globalizovaného kapitalismu už nestačí. Noví filosofičtí myslitelé, kteří by postmodernu vystřídali a svěže mudrovali, se jaksi ne a ne z tekutého času a prostoru vynořit.

Prázdný prostor po filosofech pojaly firmy jako díry na trhu, a každá si svůj kus filozofie s progresivním pravopisem urvala pro sebe.

☛ Lepší Vánoce třeskuté, nežli tekuté.

A byly Vánoce.

Na vyjevený kamenný smírčí kříž neznámého stáří, o kterém věděli, že stával na návrší při cestě stoupající do Ležničky a dále do Horního Slavkova na severozápadním okraji osady Krásný Jez (Schönwehr), vyjeveně hleděli o Vánocích místní občané.

„Všechno se to zplanýrovalo a pak se tu celé roky pásly krávy. Asi by u toho zůstalo, ale loni sem vyhnali na pastvu koně a koně spásli i to, co kravám předtím nechutnalo. Celé roky jsme ten kříž všude hledali a najednou byl všem na očích.“

☛ Ne po našem chtění, ale po Božím dopuštění.

2016
nejen anglicismy

Kulturní událostí roku bylo narození Karla IV. v roce 1316. Byl to hártkór, oslavovalo se celoročně. Výstavy, koncerty, divadla, konference. Trpké burgundské teklo proudem, Otec vlasti chodil obden dělat rozhovory do televize, v rádiu znělo od rána do noci Lásko má, já stůňu, v kinech se nonstopáč promítaly Slasti otce vlasti a v českých hospodách byly po celý rok na jídelníčku výhradně karlátka.

Prezident Miloš Zeman a Karel IV. měli – kupodivu – něco společného. Při biřmování oba přijali jméno Karel a jejich první manželka se jmenovala Blanka.

Migrační vlna se stále vlnila. V České republice se z ní po devíti měsících narodil kebab. Pizze a hamburgru se z té zprávy zatmělo před očima: ups!

V dubnu americká kapela Metallica při svém pražském koncertu před dvaceti tisíci diváky zahrála a česky zazpívala píseň Jožin z bažin: váu!!!

„Já za největší úspěch považuju to, že cestovateli Tomáši Poláčkovi zazpíval Jožina z bažin nějaký Eskymák na Čukotce. Rusky neuměl, anglicky neuměl, ale Jožina z bažin znal,“ komentoval to autor songu Ivan Mládek.

Finanční pohoda byla po tisíciletích konečně nalezeným smyslem života.

Martýrium měsíční splátky hypotéky bylo posvátným obřadem noviců (sliby časné), slavnostní přijetí do řeholního řádu (sliby věčné) mělo podobu zafundovaného startupu.

V srpnu neznámý pachatel posprejoval ve Starém Hrozenkově celého koně, a navíc mu zkrátil oháňku.

Zpěvačka Lucie Bílá: „Kromě samotných obrázků mě nadchla i myšlenka přibližovat veřejnosti i méně známé autory.“

Ano, bylo to tak: grafiky utkané z látky ticha samotářem z Vysočiny Bohuslavem Reynkem sebrala z jejich usebrání reklamní agentura a v pražské Valdštejnské jízdárně je od dubna do září zčeklo 56 169 návštěvníků. Záměr mnohonásobně zdvihnout ceny duchovních artefaktů se podařilo naplnit měrou vrchovatou. Reynkovy grafiky bylo koneckonců možné tisknout z matric jako housky na krámě.

Bylo léto. Všichni si zabůkovali dovči a rajzovali all ower the WORLD.

Homecoming: většina lidí ve věku od padesáti let směrem dolů měla vzpomínky na dovolenou i na zbytek života nikoliv v hlavě, ale ve fotografiích uložených v elektronickém strojku. Každý si prohlížel své fotografie, fotografie, které vyfotografoval někdo jiný, nikoho nezajímaly.

Perly a perličky z policejních spisů: Strach z narkomana (spešl ekšn, spešl edyšn)

Na otázku, co pohledává uvnitř uzamčeného a zabezpečeného objektu zdejšího autobazaru, muž uvedl, že hledal místo, kde si může v klidu a nerušeně fetovat svůj toluen, a tak si řekl, že přeleze plot a usedne do jednoho ze zaparkovaných vozidel. Na dotaz, proč si nevybral radši volně přístupný přilehlý areál lesoparku, uvedl, že je tam tma a on má strach, že jej přepadne nějaký maskovaný a nebezpečný lupič nebo narkoman. Dále se k věci vyjadřovat nechce a pouze ho zajímá, jestli už může z místa odejít a jít si koupit další plechovku již zmíněného toluenu.

V lánu řepky, kam chodí zajíc mítnout své frendy, se necítí v psychické pohodě a z přemíry žluté barvy tu může zajíc i uhynout nebo být tak totál daun, že se přestane rozmnožovat.

Pokud jde o širokozáběrovou zemědělskou techniku, ta má záběr tak široký, že zajíc nestačí utéct a umírá.

V literatuře dvacátého století měla obdobnou šíři záběru pouze próza Jamese Joyce Odysseus. Nezájem českých čtenářů o ni ve století dvacátém prvním souvisí patrně s nedostatkem psychické pohody lidí, kteří přišli o přítomnost zajíců v národní přírodě.

Co bylo oukej, bylo vtipný, co bylo super, bylo fakt vtipný, co bylo šit, bylo na hovno a na píču. Překlad posunutý do vtipnosti jazykoví antropologové zkoumali jako národní povahu.

Na výstavu o císaři Karlu IV. přišlo od května do září počilovat do pražské Valdštejnské jízdárny 92 857 návštěvníků. A to byly vstupenky na nejnavštěvovanější výstavu roku mastné jako papíry od šunky.

Kuchaři světové špičky grilovali světové špíčky, byl to fičák, vybombili to, pak dali chálku, big dýl: nepřibrali ani prd.

Muselo v tom být nějaké kouzlo (hle: měl matku čarodějku mocnou tak, že ovládla Měsíc), jelikož základní nevyřešenou existenciální otázkou českého obyvatelstva bylo, jak se každý den mega přežrat a zároveň shodit kila pod stůl jako neproplacené faktury.

a co je to tam vzadu na dvoře za kolo s chromovanými řidítky?

Mladý český intelektuál druhého desetiletí dvacátého prvního století sám sebe bytostně definoval: obraceč listů v obskurních komiksech, sjížděč bizarních hororů a plachý milovník gamesek, amfetaminů a čatní; jednou nohou v New Yorku a druhou rukou v prdeli, novej pírs: celej rukáv, i pro dámy a bitches.

Toto pojetí intelektuální výlučnosti šoupalům školních škamen hekli senioři a byli frý, hepy a kůlový si pamatovali.

Mezinárodní tým sedmi vědců, sedmi feláků, krů houmbojů jak frý (sevn) mušketýrs, tým zaplacenej z norskejch fondů, vole, a strýtkně s kingem, historikem, vole, hist-hoperem z Masaryčky pod Špilákem, se pokusil zjistit, proč je pohádka Tři oříšky pro Popelku symbolem Vánoc v Česku, Německu a Norsku.

Výsledek bádání? Film režiséra Vorlíčka vzbuzuje v Češích, Němcích a Norech pocit rodinné pohody.

A byly Vánoce. V televizi dávali Tři Woříšky Wod Worlíčka.

2017
citýrování

„Drazí, Zygmunt odplynul do tekuté věčnosti dnes, 9. ledna 2017. Rozloučila jsem se s ním v domě v Leedsu v nejbližším rodinném kruhu,“ sdělila médiím vdova po sociologovi Zygmuntu Baumanovi. Zesnulému bylo 91 let.

V Čechách vyšla v tomto roce Baumanova kniha Cizinci před branami, ohlas tekuté knihy Baumanovy však neměla.

Bylo tu však něco těžkého, co drtí, smutek stesk a úzkost z života i smrti.

Vítězslav Nezval, Edison

Staří myslitelé odcházeli, mladí myslitelé mlčeli, neboť měli plná ústa blanšírované, konfitované a pošírované reality.

„Kdo jste?“ zeptal se K. a ihned se zpola vztyčil v posteli.

✡Franz✡Kafka✡, Proces

Migrační vlna přitékala a přitékala. Nicméně migrující Arabové a černoši byli nesmírně inteligentní a všichni natékali do Prahy, kde žili pouze nočním životem, takže jejich tmavá pleť splývala s temnými stránkami velkoměsta a byli prakticky neviditelní.

Nejlepší, když je spočítáš intelektuálně jednoho po druhým, podle šématu.

William Shakespeare, Sen noci svatojánské

Ve Zborovech na Klatovsku urazil místní nimrod před celou hospodou manželku předsedy místních myslivců. Urážku nahráli na mobilní zařízení (telefon), které následně přinesli jako kořist k soudu kvůli pomluvě.

Soudce měřil a měřil: a urážka nakonec byla pod míru.

A jejich řízky jim sežeru já!

Pavel Řezníček, Všech svatých

Po České republice jezdilo 5 600 000 osobních automobilů. Některé stály i u chodníků. Připočtou-li se motocykly, náklaďáky, tahače, lehká užitková vozidla, jezdilo po vlasti ještě o třetinu motorových vozidel více, zhruba sedm a půl milionu. Poměřeno deseti miliony obyvatel: sedm set padesát motorů na tisíc občanů, sedm a půl motoru na deset občanů, tříčtvrtka motoru na občana, včetně pověstných statistických nemluvňat.

A to vůbec nebyla řeč o automobilech česko-moravskou vlastí projíždějících Germánů, Slováků, Maďarů a Hyperborejců. Motor všude, kam se podíváš. Statistické předškolní děti bez doprovodu dospělých z obydlí vůbec nevycházely, neb hrozilo by jim nebezpečí rychlého motorového úmrtí.

Vím, že tam kdesi podél patníků budou holky a vize a všechno: vím, že tam kdesi podél patníků mi někdo podá perlu.

Jack Kerouac, Na cestě

Etické už nebylo jednání člověka, etické bylo jeho oblečení: a to se dalo nakoupit v etických buticích.

Už bez sametu, drsně, naholo, po poli chodí smuténka a zpívá.

Jan Skácel, Smuténka

V květnu udělil panující prezident milost populárnímu zločinci Jiřímu Kajínkovi. „Je to pro mě uskutečnění zázraku, čekám dvacet tři let,“ prohlásil Kajínek odsouzený za několikanásobnou vraždu, která byla zfilmována.

Když Kajínek vycházel z věznice, lidé mu tleskali a byl jich dav a lidu hlas.

Pořídit si nový sešit plný prázdna, jejž bych vyplňoval pouze svými nadějemi.

Andre-Marcel Adamek, Květinová puška

Rovněž v květnu byl v České republice vyhlášen zákaz kouření nejen v hospodách, ale i v pražské kavárně. Lidé si zvykli takřka okamžitě, a nakonec to vůbec nebylo tak tíživé jako kdysi, jak vzpomínali pamětníci:

— jako za socialismu zákaz volného pohybu obyvatelstva na pláže Tunisu a Egypta

— jako za totality zákaz volného pohybu po supermarketech, které neexistovaly.

Bylo to v tom návětrném kraji, kde fouká bez ustání, tam se už ani nikdo nečeše.

Henri Pourrat, Poklady z Auvergne

Kouřit a volně se pohybovat s cigaretou před hospodou zakázáno nebylo, čehož v zimních měsících budoucnosti měli mnozí kuřáci využívat k otužování.

A pak se vydali do dálav našich snů…

Richard Brautigan, V melounovém cukru

Opráski sčeskí historje během pouhých pěti let své existence zcela přeformovaly českou historickou vědu a visely na nástěnkách chodeb veškerých českých historických ústavů a v hlavách všech českých historiků a studentů historie. Nedalo se nic dělat: od září byl dětem v učebnicích opraven Zikmund Lucemburský na Zmikunda.

Peří a lupení těch dávných letních dní…

Ivan Blatný, Pomocná škola v Bixley

Celosvětový úspěch měly české počítačové antivirové programy. Aby ne, na národní tradici luštění křížovek byl každý virus krátký.

Jeho původní jméno bylo prý Kolečkin, kdy a jak přišel do Prahy, bylo pro mnohé hádankou.

Oldřich Wenzl, Yehudi Menuhin

V říjnu udělil zpěvákovi z Ostravska Jaromíru Nohavicovi panující prezident státní vyznamenání. Nebylo na tom nic zvláštního, takové vyznamenání dostávaly od svých prezidentů všechny velké světové hvězdy pop-music a v Anglii se za slávu písní povyšovalo do šlechtitelského stavu.

Zpíváme o dobrém duchu, který se jmenuje láska.

Milan Koch, Pampelišková gátha

Rovněž v říjnu se stal „stromem roku“ ořešák černý z Kvasic, který pamatuje, jak v německých Quassitz kosil zajíce a bažanty František Ferdinand d’Este, než ho zkosili v Sarajevu.

„Já znám dva Ferdinandy. Jednoho, ten je sluhou u drogisty Průši a vypil mu tam jednou omylem láhev nějakého mazání na vlasy, a potom znám ještě Ferdinanda Kokošku, co sbírá ty psí hovínka,“

řekl Švejk.

Minipivovarů bylo v České republice v provozu už 395. Vařily jako z vody: nevázaně, oproštěně, neuchopitelně.

Pivo tryskalo a šumělo mocným gejzírem.

Bohumil Hrabal, Slavnosti sněženek

Jak ovlivňuje architektura myšlení toho, kdo kráčeje kolem velebnosti barokního chrámu čumí upřeně do obrazovky svého mobilu?

Stejně jako toho, kdo zároveň hledět na velebnost chrámu a čučet do mobilu nedokáže.

A svou berlou rozhrnuje zlatou mlhu ráje, kde se už potkává s anděly.

Jaroslav Seifert, Býti básníkem

6. prosince byl jmenován premiérem Andrej Babiš. Většině obyvatel se to líbilo. Babiš byl Slovák, stejně jako již zesnulý vládce Gustáv Husák. A my – xenofobní Češi – máme rádi, když nám vládnou cizinci, jak tomu je milou tradicí od Lucemburků, Jagellonců a Habsburků až po Hitlera. Ostatně ne nadarmo v podzimních volbách získal značný počet hlasů Japonec Tomio Okamura a Piráti z Karibiku.

Bohatí jsou úplně jiní lidi než my. Mají víc peněz.

Raymond Chandler, Hluboký spánek

A byly Vánoce.

Vystřih nám tatínek z papíru pěknej Betlém, oslík, vůl, jesličky a všecko…

Pavel Kolmačka, Vlál za mnou směšný šos

Mnoho dětí si přálo najít pod stromečkem sliz.

Slyšel jsem v lese o zvířatech, která vloni snědla sníh.

Ivan Wernisch, Zimohrádek

2018
oroduj za nás

V lednu se konaly prezidentské volby. Obhájce titul obhájil.

Svatý Václave, oroduj za nás!

Na zimních olympijských hrách v Koreji získala dva zlaté tituly dcera hudebníka Janka Ledeckého, který zlidověl o Vánocích.

Výkon Ester Ledecké byl z hlediska dějin českého lyžování fenomenální, čehož důkazem je, že si povšiml i trestně stíhaný předseda vlády v demisi a medaile vnadné blondýnky použil jako hnojiva pro své polnosti. Tyto polnosti zobrazeny na mapě vyšrafovaly by onoho ledna většinu mapy České republiky.

Svatá Anežko, oroduj za nás!

Kebaby zobecněly geometrickou řadou. Mělo to jednoduché vysvětlení: kebab se vyráběl ze semletého druhořadého masa (šlachy, mozky, kosti, kuřecí drápy, jehněčí kopyta), které bylo posléze vylisováno do tvaru původních zvířat.

Kebab tedy dosáhl praktickou cestou toho, co filosofie nedokázala: Lyotard, Baudrillard a Derrida rozemleli svět na znaky a jejich řady nechali volně vystupovat z mlýnku na svět. Kebab dokázal rozemleté vrátit do pevné formy, aniž by přitom podobu jsoucna coby chaosu opakujících se znaků popřel.

Svatý Turku z Karlova mostu, oroduj za nás!

Národnostních menšin bylo v Čechách už strašně moc. Počítat jejich příslušníky bylo politicky nekorektní a nemožné, zvláště když se narodili v Čechách slovenským rodičům.

Mnoho Čechů to přivádělo k pláči. Vždyť za Listopadu v osmdesátém devátém se v Československu vyskytovalo cizinců jenom padesát tisíc.

Romové, Slováci, Ukrajinci, Rusové, muslimové. Kdo to vlastně všechno byl? Lidé jako my? A kolik jich doopravdy bylo? Půl milionu? Milion? A milion národnostních příslušníků z toho milionu bydlelo v milionové Praze a bylo jim tam blaze?

Svatá Matko Terezo, oroduj za nás!

K pokusu o sebevraždu seniora vyjížděly začátkem května v poledne záchranné složky do pražského Podolí. Ukázalo se ale, že seniorem byl bývalý ředitel Národní galerie Milan Knížák.

„Na místě jsme zjistili, že senior nechtěl jakkoliv ukončit život skokem do řeky. Pouze při procházce škobrtl a sjel ze srázu téměř k hladině. Ze špatně přístupného terénu ho nakonec zachránili hasiči na člunu,“ promluvil mluvčí.

Bílou košili ani červené kšandy na sobě Milan Knížák neměl, černý mercedes vyleštěný do lesku psích kulek stál opodál.

Svatý Rochu a svatý Lukáši, orodujte za nás!

V květnu hostoval v brněnském Divadle na provázku bosý divadelní soubor z Bosny. Během představení si nahá herečka vytáhla rukou z vaginy českou vlajku (červené trenýrky?).

Svatý Prokope, oroduj za nás!

V červnu Miloš Zeman prohlásil na televizní obrazovce: „… jediná odpověď je, přes tu ruku ty umělce plácnout, pane Soukupe, a říct: Vydělej si na to sám, když jsi tak dobrej, vydělej si na to sám. Nebreč, že tvoje kniha nezískala na čtenářském trhu úspěch. Asi nebyla dobrá.

To není Shakespeare. Ostatně Shakespeara taky nemusíte dotovat, na to chodí diváci sami.“

Svatý Cyrile, oroduj za nás!

Pár dnů poté spálil prezident Zeman na Hradě rituálním způsobem obří červené trenýrky.

Lidé se podivovali, lidé se smáli.

Kabalisté věděli své.

Svatý Metoději, oroduj za nás!

Málo platné, prezident uměl zaujmout obrazovku. A většina lidí vnímala svět jako to, co se odehrává na obrazovce.

Málo platné, i v téhle knížce je prezidentů tolik, že by ji snad mohli napsat sami.

Anebo ji sami napsali?

Svatý Jane Nepomucký, oroduj za nás!

Psů bylo jako blech. Chytrých přístrojů bylo jako pytlů blech.

Svatý Dominiku, oroduj za nás!

Každý fotografoval, ale to, co vyfotografoval, si neprohlížel. To, co vyfotografoval někdo jiný, nezajímalo už vůbec nikoho. Všude byly lajky.

Svatá Lucie, oroduj za nás!

Jaké jsou vzpomínky elektronických strojků? To byla otázka, na kterou věda zatím neměla jednoznačnou odpověď.

Svatý Vojtěchu, oroduj za nás!

V červenci se vláda v demisi díky misi sociální demokracie stala komisí plnou důvěry: v sebe samu.

Svatý Tadeášku, oroduj za nás!

Prosperita Česká republiky byla naprosto úžasná. Všechny už to unavovalo.

Bohaté unavoval konzum bohatství.

Sociálně slabé unavoval konzum chudoby.

Cikány unavoval konzum romského sebeuvědomění.

Anarchisty unavoval klinický konzum anarchie.

Konzumovat únavu konzumem až do úplného vyčerpání bylo ovšem svobodou jako poznanou nutností.

Svatý Františku z Asisi, oroduj za nás!

Stesky starců mladí lidé nebrali vážně a bavili se docela dobře.

Svatý Jáchyme a svatá Anno, orodujte za nás!

V říjnu byl komunistický básník Karel Sýs, který se v sedmdesátých letech angažoval jako razící kladivo při zakazování publikačních možností desítek českých básníků, prozaiků a kritiků a získal za to titul „zasloužilý umělec“, ověnčen i kapitalistickým státním vyznamenáním.

Umělecká hodnota prací umělců neměla ovšem s politikou nikdy nic společného, což věděl již v antice do vyhnanství zaslaný básník Ovidius i český mistr slova, disident Pavel Kohout, autor veršů: Je v našich srdcích mrtvý Stalin / silnější, než byl zaživa.

Svatý Slitovníku, oroduj za nás!

V listopadu odjel zpěvák Jaromír Nohavica z Ostravska do Ruska a tam převzal od ruského cara Vladimíra Vladimíroviče Puškinovu cenu. Nebylo na tom nic zvláštního. Carský řád svaté Anny si už dávno dávno tomu nechali od ruského cara připíchnout na českomoravskou hruď Václav Hanka, Karel Jaromír Erben i František Sušil. Roční penze, která k carskému řádu svaté Anny patřívala, však Jaromíru Nohavicovi přidělena nebyla (nebo alespoň ne veřejně).

Svatý Petře, oroduj za nás!

V čase honů stavi zajíců a bažantů v Pardubickém kraji klesli na historické minimum. Někteřý nimrody z toho začaly být historicky histeričtí (hai hou).

Slovo hysterie bylo slovo řecké, česky znamenalo děloha a bylo genderově nevhodné.

Svatá Markéto, oroduj za nás!

Mezinárodní společnost na Malostranském náměstí velkého města:

Je podzim. Před průčelím vystavěným bavorským architektem Kryštofem Dientzenhoferem se natáčejí filmové scény odehrávající se v Paříži.

Hlavní role hrají Angličan a herečka s afroamerickým otcem.

Film se bude jmenovat Spiderman – daleko od domova a v Čechách má krycí jméno Bosco.

Je podzim. Praha vyplácí za propagaci Prahy americkým filmařům pět milionů korun.

Svatý Pelyňku, oroduj za nás!

Do kina už se ale moc nechodilo… A přece na film o zpěvákovi Freddiem Mercurym přišlo do českých kin víc než milion diváků, a tak se Bohemian Rhapsody stala nejnavštěvovanějším filmem v českých kinech od roku 1993. Psychologové, sociologové, filmoví kritici a všelijací rejpalové si lámali mozkovny a ptali se proč? A neuměli si odpovědět. Přitom to bylo tak prosté:

Za prvé se film jmenoval Bohemian Rhapsody, to znamená, byl o Bohemii a taky byl příběhem chlapíka z úplně maličké komunity zoroastriánů, který se proslavil po celé zeměkouli: v tom jsme se jako Češi viděli.

Za druhé: Hlavní hrdina filmu po různých peripetiích naplnil na plátně myšlenku, kterou mu jeho filmový otec vtloukal do hlavy odmalička: „Dobré myšlenky, dobrá slova, dobré činy.“ To jsme jako Češi chtěli slyšet už dávno dávno, ale nikdo nám to už strašně dlouho neřekl. To nebyla žádná parodie ani ironie, žádný vtípek, žádný Cimrman. To bylo něco, v co se dalo věřit a žít pro to, to bylo dobré a lidi si to nesli z kina domů – a sociologové a filmoví kritici se mohli třeba stavět na hlavu, a nic s tím nezmohli.

Svatá Cecílie, oroduj za nás!

V prosinci uveřejnili na internetu, v televizi, v tisku a v rádiu přední kuchaři republiky přesně 1 577 526 rad na přípravu vánočního kapra.

Svatý Mikuláši, oroduj za nás!

A byly Vánoce.

Svatý Václave, vévodo české země! Utěš smutné, zažeň vše zlé! Oroduj za nás!

„Ježíškova vnoučata“ nadělila důchodkyním v domově seniorů v Orlové striptéra. Důchodkyně pravily: „Takové Vánoce jsme ještě nezažily.“

Ježíšku v jesličkách, neopouštěj nás…

Prodáno 27.09.2020 na www.Kosmas.cz zákazníkovi v.tabasek@gvoz.cz

2019
bezpříznakově, protože co víme o současnosti,
která je jen škvírou mezi minulostí a budoucností,
a co víme o budoucnosti, do níž nám není
dáno nahlédnout?

Málo platné, ať měl proti Andreji Babišovi kdokoliv cokoliv, byl to nezapomenutelný člověk. Tři o něco starší polistopadoví nezapomenutelní a Andrej představovali čtyři mušketýry v bohemizované podobě.

Václav Havel, filosof na trůně, chodil v prezidentském svetru a byl za komunistů coby zločinec poslán do kriminálu. Lidé bezcharakterní ho nenáviděli.

Václav Klaus chodil v prezidentském obleku, měl vševědoucnost i fyzickou podobu Járy Cimrmana a coby profesor zločinu zprivatizoval za zhasnutými světly republiku a rozkrojil ji na slovenskou a českou část.

Miloš Zeman, Švejk na trůně. Nezapomínejme: Švejk (ta pozapomenutá postava české historie) byl profesí zloděj psů (zločinec) a fantastický obchodník se psy.

Andrej Babiš, trestně stíhaný majitel státu jako firmy. Zločinec zločinu, který dával lidem nabídky, které nemohli odmítnout.

I v Babišově firmě se reformovalo školství. Cílem bylo, aby školáci a studenti absolvovali bez újmy na zdraví.

Reforma ležela ztuhlá na jednotce intenzivní péče.

Své městské hromadné dopravě říkali journalisté z Práglu mastná tyč.

Tak jak ses bavila?

Jakž takž.

Vidělas metro?

Neviděla.

Cos teda dělala?

Stárnulasem.

(Raymond Queneau, Zazi v metru)

V únoru se cestovatel Miroslav Zikmund dožil sta let, a prokázal tak, že ten, kdo se od mládí věnuje cestování po světě, je pořád optimistický a zdravý a stárnutím se dobere úžasného stáří.

Jelikož mladší generace začínaly s cestováním už ve věku batolat, dalo se očekávat, že se dočkají ve zdraví a spokojenosti věku Metuzalémova (969 let) nebo alespoň Abrahamova (175 let).

Ubavit se k smrti trvalo zatím ale jenom sto let, myšleno průměrně. Na pohřbu zněly oblíbené televizní písně ubaveného.

Naděje do budoucna spočívala v tom, že ty nejlepší televizní seriály byly nekonečné.

Naději lidé pořád ještě potřebovali…

Nekonečný jako nejlepší televizní seriál byl i řetěz života. Alespoň to tak, i přes poněkud sníženou českou porodnost, pořád vypadalo. Radost nad zrozením dítěte nikam nezmizela zadními vrátky kapitalismu a tatínkové na rozdíl od časů, o nichž pojednávaly první stránky této knížky, pyšně tlačili kočárky po veřejném prostoru.

Nekonečno… Anebo nic netrvá věčně? V pondělí po Květné neděli, ve Svatém týdnu před Velikonocemi, začala hořet katedrála Notre Dame v Paříži.

V roce 1323 se tu konalo zaslíbení k sňatku dvou královských dětí: budoucího českého krále Karla IV. a sestřenice panujícího francouzského krále Karla Sličného. Královským dětem bylo tehdy sedm let.

Hořel chrám Naší Paní. Nepochybně to bylo znamení. Ale čeho? Měli se lidé polepšit, nebo budou zachváceni plamenem? Anebo je pohltí proudy vod, které na chrám vyšlehly z hasičských hadic?

Naději lidé potřebovali čím dál tím víc…

V červnu svolali mladí lidé na pražskou Letnou demonstraci. Výsledek? Největší protestní shromáždění od listopadu 1989, přišlo dvě stě padesát tisíc lidí: negramotná vnoučátka v přepychových kočárcích, invalidé v kriplkárách, zpovykaní puberťáci se sluchátky na uších, podnikatelé, kteří zaparkovali své funglové mercedesy opodál, i nuzující starobní důchodci o vrzajících berlích.

Organizátoři demonstrace, mladí lidé, mezi nimiž vynikal rodák z rybářského městečka Vodňany, vycítili, že ryba smrdí od hlavy. Narodili se a vyrostli v demokracii a považovali ji za stejně samozřejmou jako nos mezi očima, kterým smrdící hlavu identifikovali. A vůbec se jim nelíbilo, že jim jejich nosy někdo chce uříznout.

Trestně stíhaný bača Babiš svým ovečkám líčil demonstranty jako vlky, kteří číhají před ovčincem.

Bylo to odvěké dilema. Chodit si po svobodě, která jistoty nenabízí, anebo se nechat vodit bačou s ručnicí v ruce a mít každý den náruč sena na přežvykování jistou.

Naděje tu každopádně byla, možná pro každého jiná, ale šlo o tu možnost. Časy, kdy si lidé museli na naději nechat zajít chuť, byly dávno pryč.

A přišly prázdniny a v Čechách nastalo příšerné vedro a všichni někam odjeli, ale od sebe samých stejně odjet nemohli.

„Mám v hubě jako po žních.“

„Tak sucho?“

„Ne, všechny zuby mám vymlacené.“

Sucho, úporné sucho. Na Valašsku se neurodily švestky a lidé tam věšeli hlavy až na stůl. Ale v jižních Čechách se švestek urodily plné nůše. Naděje…

Sucho, ještě větší sucho.

„Já ty houbaře nechápu, jdou na půl dne do lesa a přinesou houby!“

Naděje pořád existovala… Lidé ji potřebovali…

Koncem srpna houby začaly růst a vydal se na ně i předseda Spolku hřibařů z Francovy Lhoty Luděk Hřib.

Ve Francově Lhotě se vypilo hodně slivovice. „Po slivovici se totiž člověk v létě nepotí a jeden můj bratr pil slivovice tolik, až se oběsil,“ prohlásil na téma globálních klimatických změn jeden z tradičních účastníků Francovolhotského kyseláče, na kterém se stoly prohýbají a houbaři se s milovníky slivovice nádherně prolínají.

V září šli žáci do školy. Zreformované školy pořád ještě stály…

V říjnu dožil doživotní Zlatý slavík, který toho společně s krtečkem udělal pro českou kulturu vůbec nejvíc. Ženy všech věkových kategorií a všech výší daňových přiznání si mohly oči vyplakat.

Na pohřeb Karla Gotta přišlo víc lidí než v listopadu 1989 na Letenskou pláň. Krtečkovi na pohřeb nepřišel nikdo, krteček byl nesmrtelný, což se dlouho soudilo i o Zlatém slavíkovi.

A byl Listopad.

Levicoví politologové se u příležitosti třicátého výročí sametové revoluce vyslovili ve smyslu, že většina českého národa jsou političtí idioti.

Neměli pravdu. Většina národa měla ráda peníze, televizní seriály, hamburgry, kebab, pizzu a cestování.

Demonstrace na Letné… Ano, ale…

Sen o domě na předměstí trval.

Naději lidé potřebovali čím dál víc…

Jákob vyšel z Beer-šeby a šel do Cháranu.

Dorazil na jedno místo a přenocoval tam, neboť slunce již zapadlo. Vzal jeden z kamenů, které na tom místě byly, postavil jej v hlavách a na tom místě ulehl.

Měl sen: Hle, na zemi stojí žebřík, jehož vrchol dosahuje k nebesům, a po něm vystupují a sestupují poslové Boží. (Genesis 28,10–12)

V prosinci vyšla tiskem Bohemiana v nakladatelství Malvern.

A byly Vánoce.

A my v Čechách přece víme, jak Ježíšek vypadá – stačí zajít v Praze do jednoho malostranského kostela, kde potkáte lidi ze všech kontinentů, kteří sem přijeli, aby se modlili před Svatým Dítětem z Prahy.

Ediční poznámka

Citace jsou přesnými citacemi. Až na několik, které se posunuly po nákladovém nádraží, na kterém zhasly lampy.

Jean-François Lyotard:

Faktem je, že zpravodajem je filosof, nikoli vědecký odborník. Odborník ví, co ví a co neví, filosof nikoli. Jeden vyvozuje závěry, druhý klade otázky, jsou to dvě různé řečové hry.