www.palmknihy.cz

Meluzská perla

Lukáš Krivošík

http://palmknihy.cz/index.php?x=245

Meluzská perla

Kapitola 1

Melúzska perla

Lukáš Krivošík

Zrcadlo rubriky Povidky scifi-sekce Neviditelného psa,

http://pes.internet.cz/scifi

Bioloď klesla na podsvetelnú rýchlosť. Diakové senzory ukazovali polohu celkom jednoznačne: alvaramský hviezdny systém, neobývaná sústava s červeným obrom uprostred. Bioloď bola rada, že je tu, hviezda Alvaram pre ňu totiž predstavovala ideálnu zásobáreň sitónových častíc, ktoré potrebovala na svojej poslednej ceste. Celý svoj život lietala vesmírom spolu s pilotom - jedným z Nesmrtených. Teraz, ale zostala osamotená, rovnako, ako všetky biolode pred ňou.

Plášťové skenery zachytili jemné bubnovanie na vonkajšom pancierovaní. Vysoké gama žiarenie šteklilo provu trupu. Nárazy i dávky žiarenia postupne silneli, hoci koloidnú zliatinu z titánu, duranitu a karbónia nemohli vemi ohroziť. Pásmo asteroidov obklopovalo hviezdu Alvaram zo všetkých strán, ako nepreniknutený závoj. Včšina planétok boli zmesou železa a niklu. Ich chemické zloženie pripomenulo biolodi históriu, zakorenenú všetkým biolodiam v ich génoch.

Pred eónmi, keď Nesmrtení neboli ešte nesmrtenými a lietali na primitívnych technologických lodiach bez vyššieho vedomia, našla v pásme asteroidov podobného zloženia jedna z nich svorku Erévov, predchodkýň biolodí. Išlo o formu života, ktorá žila vo vesmíre, vo vonom priestore, nepotrebujúc ani vzduch ani komplexné zlúčeniny uhlíka a kyslíka, potrebné k životu Nesmrtených. Erévy sa vo vesmíre rodili a vo vesmíre aj mreli. Jediné, čo si ich existencia vyžadovala, boli sitóny a dostatok priestoru. Nesmrtení vtedy pozmenili svoje gény napísané prostými aminokyselinami, aby boli silnejší a dokonalejší. Neskr rozlúštili a pozmenili aj gény Erévov a dali ich existencii zmysel. Hoci Erévy mali desaťkrát hustejšiu a úplne inak štruktúrovanú genetickú výbavu, chýbalo im vyššie kognitívne myslenie. Chýbalo im vedomie. Predtým iba lietali medzi hviezdami a rozmnožovali sa. Riadili ich len vrodené inštinkty, avšak genetický zásah zo strany Nesmrtených im dal poslanie. Z Erévov sa stali biolode. Medzi oboma druhmi nastala akási symbióza: Nesmrtení dali biolodiam vedomie, biolode sa pre Nesmrtených zase stali dopravným prostriedkom, ktorým mohli cestovať ku vzdialeným hviezdam.

Najkrajším momentom v živote každej biolode bola chvía, keď sa vedomie pilota, jedného z Nesmrtených, zlúčilo s vedomím biolode. V tom okamihu mohli Erévovia čerpať z nekonečnej múdrosti ich kultúry. Pilot a jeho bioloď boli nerozlučnou dvojicou, cestovali spolu, bádali spolu, bojovali a nezriedka aj umierali spolu v bitkách proti iným rasám. Ak však bioloď nezničila plasmová búrka alebo nepriate v nejakej slávnej bitke, zostával im len jeden osud: staroba a postupné vzdelávanie. V tejto fáze sa stávali nekontrolovatenými. Preto skr než k tomu došlo, zanikli staré biolode, opustené svojimi pilotmi v prúde času a priestoru, odtekajúcim do Melúzskej perly, čiernej diery v strede galaxie. I toto plavidlo sa práve nachádzalo na svojej poslednej ceste.

Ako oči slimáka vystrčili sa z hladkého povrchu trupu dva senzorické uzly. Kognitívne centrum biolode si uvedomilo prastarý inštinkt ohrozenia, ktorý prešiel celým trupom, od provy až po kýl. Senzory ukazovali derganskú bojovú loď v útočnej pozícii. Bioloď okamžite zmenila svoju geometriu zo štandardnej na bojovú a energetický emitor na prove zmenil svoju konfiguráciu tak, že mohol teraz vystreovať sústredené kvantá energie. Cie sa blížil, bioloď zamerala na derganské plavidlo a vystrelila. Nepriatea rozmetalo na tisíce kúskov, ktoré sa ďalej drobili. Až keď bioloď zbadala, že na plášť jej dopadávajú kryštáliky zamrznutého metánu, až vtedy si uvedomila, že nezničila derganskú vesmírnu loď, ale len náhodnú kométu, ktorá sa jej z hlbín kozmu priplietla do cesty. Práve takto sa prejavoval úpadok vedomia v pokročilom veku biolodí. Z tohto dvodu končili v Melúzskej perle.

Bioloď prekonala pásmo asteroidov a od Alvaramu ju delilo už len pár miliárd kilometrov. Emitor znovu zmenil konfiguráciu, tentokrát na lapač častíc. Smerom do chronosféry červeného obra vyšiel z emitora neprerušovaný lúč. Bioloď ním začala nasávať sitónové častice. Tie jej dodajú dostatok energie a vnútornej stability, aby bez problémov zdolala 180 svetelných rokov, ktoré delili Alvaram od Melúzskej perly. Častice prenikali do jej útrob a pomaly urýchovali prúdenie supravodivej kvapaliny vo vláknitom obehu biolode. Jej plášť získal perleťový nádych, viditený i napriek žiareniu hviezdy aj z vekej diaky.

Keď sa konečne nasýtila a vypla lúč, znovu sa cítila, ako keď ju Nesmrtení vytiahli pred mnohými rokmi z inkubačného kalicha, dajúc jej prvý veký prídel sitónov.

Bioloď nabrala nový kurz, vytvorila okolo seba hyperpole, ktoré naraz všetky jej atómy urýchlilo na nadsvetelnú rýchlosť. Melúzska perla bola objektom, zaznamenateným už z vekej vzdialenosti, takže sa pri navigácii nemohla pomýliť. Zakrivenie časopriestoru rástlo. Dlhý čas bolo len nepatrné, zachytitené iba citlivými senzormi, no postupne, ako sa k nemu bioloď približovala, stúpalo.

Keď k Melúzskej perle dorazila, zmocnila sa ju nekonečná bázeň a posvtná úcta, akú inak pociťovala len voči Nesmrteným. Na pozadí chladného temného vesmíru bolo vidieť ohromný okrúhly objekt, čiernejší než všetko naokolo. Bioloď si uvedomila, že už nemá vea času. No skr, ako vypne pohon a prúdom gravitácie sa nechá unášať cez horizont udalostí až ku kvantovej singularite, čakala ju ešte jedna povinnosť.

Okolo Melúzskej perly poletovalo vea biolodí. Toto miesto nebolo len hrobom, ale aj kolískou biolodí. Skr než sa vrhli do objektu, pomenovanom po najvčšej a najkrajšej čiernej perle z planéty Melúzia, zvykli sa páriť. Bioloď už zachytila volanie dvoch ďalších Erévov. Poda elektromagnetickej frekvencie ich plášťa vedela, že majú záujem o kopuláciu.

Všetky tri biolode sa spojili senzorickými tykadlami a emitormi. Na rozdiel od Nesmrtených, ktorí mali dve pohlavia, Erévy, čiže biolode mali tri.

Akt tvorenia trval niekoko dní. Bol to nádherný, neopísatený pocit opojenia, aký si každá bioloď mohla vychutnať len raz v živote, a to krátko pred svojím zánikom v Melúzskej perle. Pri akte si celá trojica vymenila ohromné množstvo sitónov a k jeho koncu sa od každej z nich oddelila časť ich masy. Táto potom vytvorila celok, schopný stať sa základom až pre tucet nových biolodí. Po splodení dozrieval zárodok už na ich planétach v inkubačných kalichoch, kde sa už o ne starali Nesmrtení.

Bioloď vytvorila nový život. Zostávalo jej už len jediné, ukončiť ten svoj. Splniť pradávny odkaz, napísaný v génoch, ktorý tam umiestnili Nesmrtení. Nabrala kurz na čiernu dieru. Ponorila sa do temnoty a čím hlbšie bola v horizonte udalostí, tým včšmi bol okolitý vesmír vzdialený. Zdalo sa jej, že padá do hlbokej jamy, no čím v nej bola hlbšie, tým neznesitenejšie tlačila gravitácia na jej pancierovanie. Jej predok padal rýchlejšie, ako jej zadná časť. S okolitým vesmírom už nemala spojenie.

Čierne diery neboli ničím iným, ako ústiami kvazarov - bielych dier, ohromných gejzírov energie. Častice pohltené čiernymi dierami vyvierali v bielych dierach v úplne iných vesmíroch.

Biolode mali takú legendu. Hovorilo sa v nej o raji, o vesmíre na opačnom konci Melúzskej perly, kde ich čaká večná blaženosť. Vesmír utkaný zo sitónov.

- Možno je za singularitou znovuzrodenie. Pomyslela si bioloď naposledy a rozpadla sa pod ohromným náporom gravitačných síl.

Toto je vítězná povídka soutěže O Cenu Jima Dollara 2000

Table of Contents

Kapitoral 1