www.palmknihy.cz

Nenávidím tanga a Sandru! (dějství druhé)

Kostěj

http://palmknihy.cz/index.php?x=2037

Nenávidím tanga a Sandru! (dějství druhé)

Kapitola 1

Nenávidím tanga a Sandru!

Kostěj

Jsem vcelku usedlý muž středního věku a nenávidím jakákoliv překvapení.

Sandra a její tanga mě ovšem dostávají do varu a dělají mi ze života peklo.

Mám je neustále před očima a vkrádají se mi do myšlenek, ať už chci nebo ne.

Neptají se mě, jestli to chci nebo ne, prostě dělají si se mnou, co chtějí!

Vlastně jsem se cítil jako v base. Sandra se zvedla a přešla k oknu. Koketně se protáhla a já litoval Jirku, že jí podlehl. Chtělo se mi prostě zmizet.

Zamávat hůlkou, otočit prstenem a být pryč.

Klidně půjdu dělat na hlavák, jen proboha nechci nic mít společného s tím vampem v ženském těle.

“Prostě si promluvíme dnes večer v šest dole u tebe, zatím si můžeš převzít kancelář po mně a připravit se,” usmála se na mě svým kouzelným úsměvem.

Vypadl jsem beze slova. Nic jsem neřekl a posadil se zpátky ke stolu. Jirka má padáka. Byl to přece kámoš generálního. Petra vyražená na ulici a Sandra si lebedila na jejich místě.

Začal jsem si psát výpověď. Jenže mi to nějak nešlo. Ta ženská mě přitahovala i děsila. Zrušil jsem všechna napsaná slůvka, vždyť budu mít jen jednu podmínku. Přiblížila se šestá hodina a já jen rezignovaně upíjel kafe.

Jirkovu kancelář jsem ani neviděl, a najednou se objevila. Stála nade mnou a cuchala mi vlasy.

“Tak, Peťulko, vyrazíme,” našpulila rty, až jsem měl pocit, že se mi rozskočí poklopec.

“Kkaamm…” zavrněl jsem nesměle.

“No na oslavu, zvu tě. Jsem teď přece šéfová, a tak trošku roztočíme repre fond. Máš něco proti tomu?” Neměl, a tak jsem ochotně následoval nymfu do taxíku.

Meloun byl plný omladiny, cítil jsem se hodně starý a unavený, ale Sandra byla v naprostém klidu. První runda Jima Beama a tanec v rytmu hitů Michala Davida. Nezvládal jsem ještě lascivní pohyby, a tak mne odvlekla k baru.

Další dvojitá dávky mě už pomalounku uzemňovala, a tak jsem začal předvádět nevídané taneční kreace na rytmy mého mládí.

Nicméně jsem po další várce zlatavého moku jemně odpadl a Sandra zůstala ve víru tance snad s celým mužským osazenstvem nočního baru.

Bylo mi hrozně špatně, a tak jsem vymaloval jedno z WC velmi impresionistickým obrazem. Dlouho jsem ještě pohledem do zrcadla hledal zbytky svého obličeje i důstojnosti. Bylo ke třetí hodině ranní, na což mne upozornil barman jemným zaklepáním.

Sandra už čekala v kabátě u baru, tiše upíjela další drink a koketovala s pinglem. Blůzka se jí tak otevřela, že i téměř slepý návštěvník baru mohl sledovat něžné odstíny jejích bradavek. Bůh mne trestal ze to, že jsem z harmonického manželství a Playboy byl u nás zakázaný.

Sakra, já ji měl jak z praku. Na zádech mi sedělo stádo horských goril a hupsalo tam, jak ostravští fanoušci na sparťanské vlajce.

“Ale no tak, ono se nám to opilo,” zasmála se a já cítil, jak mi její slova buší v hlavě s tisícinásobnou ozvěnou.

“Hmmm, nooo,” jen tiše jsem vzdychl a myslel na rychlou sublimaci v čase i prostoru.

S jemnou grácií, připomínající srdečnost Mikea Tysona, mě uchopila v podpaží a odvlekla do taxíku. Z cesty si toho moc nepamatuju, ale jen jedno vím, že tolik barevných světel jsem v životě neviděl. Dvakrát jsem cestou značkoval svým impresionistickým štětcem a jednou jsem chtěl uprchnout. Jenže taxikář mě po pěti krocích dostihl, vsunul do taxíku a mně začalo být jasné, že se dnes v noci jejího ironického smíchu prostě nezbavím.

Taxikář mě v náruči vynesl do jejího bytu a hodil na sedačku v něčem, co připomínalo obývák.

“Ne, prosím, odneste ho do koupelny.” A tak mě hodil do vany. Cítil jsem, jak ze mě někdo sundává bundu, tričko, kalhoty, a pak přišla ta šílená zima… Ledová voda mě pomalinku probírala. Nejdřív jsem podával ruku andělům, pak se líbal s čerticema, prosil maminku o odpuštění a najednou jsem prozřel.

Koupelna vyvedená v oslnivé bílé mě oslepovala.

“Tak vstávej, hrdino,” hlaholila Sandra, “mám tu pro tebe kafíčko.”

Vylezl jsem z vany a posadil se na stoličku u zrcadla. Jak jsem tam tak ležel, všiml jsem si, že zmizela i poslední část oděvu, která halila moje mužství. Mno, mužství, spíš trpaslíka zkřehlého ledovou sprchou. Natahoval jsem ruku po ručníku, ale stolička podklouzla a já dopadl v nekoordinovaném letu na roh vany.

Okamžitě se mi zatmělo před očima. Když jsem se probral, tak nade mnou stála Sandra jen v lehké noční košilce, lepila mi náplast na čelo a ukazovala mi ten nejintimnější pohled mého života.

Zatracený tanga, trpaslík rázem změnil proporce v golema, a já hledal způsob, jak okamžitě upadnout do bezvědomí.

Bohužel to se nepovedlo.

pokračování příště …

Table of Contents

Kapitoral 1