ROK KRYSY

/2008/

Znění tohoto textu vychází z díla Magorova summa III tak, jak bylo vydáno v Praze nakladatelstvím Torst v roce 2015. Pro potřeby vydání Městské knihovny v Praze byl text redakčně zpracován.

§

Text díla (Ivan Martin Jirous: Rok krysy), publikovaného Městskou knihovnou v Praze, je vázán autorskými právy a jeho použití je definováno Autorským zákonem č. 121/2000 Sb.

Vydání (obálka, upoutávka, citační stránka a grafická úprava), jehož autorem je Městská knihovna v Praze, podléhá licenci Creative Commons Uveďte autora-Nevyužívejte dílo komerčně-Zachovejte licenci 3.0 Česko.

Verze 1.0 z 21. 6. 2019.

Martinu Machovcovi

Never seek to tell thy love,

Love that never told can be;

For the gentle wind does move,

Silently, invisibly.

I told my love, I told my love,

I told her all my heart;

Trembling, cold, in ghastly fears,

Ah! she doth depart.

Soon as she was gone from me,

A traveller came by,

Silently, invisibly:

He took her with a sigh.

William Blake

Jako krysa

Jiřímu Kolářovi

Paprikovej lusk rozřezanej na kolečka

na to mi nikdo nesmí sáhnout

řek jsem mu že taky miluju

paprikovej lusk

Já jsem fajnovej člověk

já za to nemůžu

každej máme ňáký svý bolesti

ta ženská byla bezvadná

když jsem žil na Milevsku

ona se jmenovala Míla

já šel do hospody

jelo mi to asi za hodinu

a já ho chytil jak hraje karty

mariáš kulečník

Tady je tvůj hrníček s penězi

až dojde

to už navršilo moje

řek jsem tak dost

ona ho měla ráda syna

tak musel jsem ustoupit

řek jsem do prdele

a nad zahrádkou bylo pole

Já jsem měkkej chlap

Toníček

já začnu brečet

já jsem slušnej člověk

já jsem jezdil s konima

vyučil jsem se

všechno strávím

ale nestrávím

lež a faleš

V pátek jsem si sebral prádlo špinavý

jel jsem směr Buštěhrad

aby mi to máma vyprala

ale musel jsem běžet půl hodiny

abych stih Florenc

ale stih jsem čtyři stánky

kde byly pravý buřty

To jsou krásný vzpomínky

já si je chci zachovat

Ňákej pan Alois

bylo to na Středoklukách

majitel tý skály mi říkal –

a učil mě znát hodiny

a on sám si pěstoval

fazole

čočku a fazole – a ty neměly chybu

Než jsem šel na Hrad

podívat se na Gottwalda

a máma mě mlátila že jsem

byl neklidnej

Obec Chrášťany

tam zakládali první semínko kukuřice

Novotný s tím Chruščovem

mi podávali ruku

ale já jsem v tý době nevěděl

co to znamená

Já půjdu domu a budu

brečet jako krysa –

víte jak to myslím?

vždyť já jsem nikomu nic neudělal

víte jak to myslím?

Když nikomu nic neuděláte?

a on se k vám chová?

a vy mu nemůžete nic říct?

Boskovice

Máloco v životě může být většího

než míjet v chladivé třeskuté zimě

gotický chrám sv. Jakuba Většího

tady mu říkají Staršího

Ó ať jmenuje se

tak či onak

kolem tolik zářivého

a třpytivého sněhu

Dagmarka jistě lehla by si naznak

a andělíčka by mi udělala

Má milá!

jako by se stalo

nezáleží přece na tom co nenastalo

nýbrž na tom

co nastat mohlo

Zpátky teď

z nonstopu

od sličné Karoliny

vnoří se nemehlo

do pensionu Zlatá růže

Každý dělá co může

Nová Říše

Vedle chrámu sv. Petra a Pavla

žil Jenda Šimáček.

Řezník a hospodský

hospodský a řezník.

Už je na pravdě Boží

když vzpomínám na něho

chlupy na hrudi se mi ježí

a kdykoli stavím se v jeho

hospodě v Nové Říši,

uvědomuju si, že

Jan žije již v jiné říši,

do níž já dlouho se nedostanu.

Kdykoli po ránu vstanu a

pomyslím na nebeský Jeruzalém

v němž Jenda žije,

což bezpečně vím,

vím, že leta předlouhá

strávím v Očistci.

Dobře mi tak.

Nijak zvlášť mě to netrápí.

Co zasloužil jsem si,

to si odtrpím.

Leč přesto mrzí mne,

Jendu Šimáčka

leta předlouhá

neuvidím.

Hluchavky bílé

Mejlovi

Utrhl jsem ti

tři hluchavky

hluchavky bílé

do malachitové vázy

Čekalas na mne

pak náhle uvadly

v pověrčivosti své

zaskuhrala jsi

zlé znamení

Tak pověrčivá jsi

že podezírám tě z nevíry

věřící totiž nejsou pověrčiví

Když

čekal jsem na tebe

do vázy vložil jsem

hluchavky bílé tři

abych si ověřil

a tobě dokázal

jdi s těma znameníma

a pověrama

do piči

Do vázy vložil jsem

bílé hluchavky tři

Strachovala ses o mne

dva dny

bílé hluchavky uvadly

Což hluchá jsi k němu

jenž nám pravil –

kdekoli budu s vámi?

Teď naštěstí jsi odjela

znovu do stejné vázy

nad lůžkem tvým

vložil jsem hluchavky tři

Nejsmutnější je

hluchavky bílé nad

postýlkou svojí kvést

neuvidíš

Až vrátíš se za měsíc

z Vídně své prokleté

hluchavky bílé

uvidíš

odkvetlé

Nákup

Začal jsem si psát na lístek

nákup

protože jsem natolik chytrej abych věděl

že jsem úplně blbej

napsal jsem si

cibule

chvíli jsem na lístek zíral

a zjistil jsem

že nepotřebuju nic

kromě cibule

Připomnělo mi to čas

(tehdy opět byl jsem mimo vás)

kdy Juliana žila v domečku

u Ladronky

(já jsem byl tehdy mimo vás)

a přišel snaživý adolescent

buď Váňa Bierhanzl

nebo Tomáš Toulec

a snaživě

ten snaživec se ptal ve snaze pomoci

já trpěl v kriminále

a Juliana

daleko víc trpěla ve své svobodě

a ptal se Tomáš či

Váňa Juliano chceš nějak pomoct

dala mu peníze řekla mu dojdi nakoupit

(byl to Toulec nebo Váňa)

a na lístku stálo:

2 litry vína

půl litru vodky

půl litru ferneta

4 × cigarety (2 × startky a 2 × marlbora)

8 rohlíků a

půl litru mléka

Já naštěstí byl jsem v kriminále

dodnes mě se to netýká

A první dáma pravila

Což něco takového

je k vysvětlení

smradlavá vajíčka

záprtky k nejedení

On neměl na dopravní prostředky

jezdil načerno

vajíčko vařené au beurre noir

Vajíčko vařené

na černo

au beurre noir

On neměl na dopravní prostředky

jezdil načerno

jako komár

U Rudolfina

Vychovali jsme hedonistický lidi

který nemají vztah

Já to nemůžu přežít

zase ten její postoj ke všemu

oni mají nějaký vztah ke mně

já ti řeknu její komentář

já jsem tenkrát nechtěla jít nikam

Vánoce

nikam

ono to její pozvání sklaplo

a když oni si uvědomili

že nejsem nikam pozvaná

tak začali střečkovat

když si sousedi uvědomí

že nejseš nikam pozvaná

tak tě pozvou

já ti ty podrobnosti nechci říkat

já ti všechno řeknu

A

teďka když přijde

ona je hrozně milá

já mám nějakou štětku na umývání

nádobí

a ona říká nemáš lepší

Já jí říkám

podívej se na mne

já jsem to všechno přežila

přitom o mne se nestará

ona je tam návštěvník

ještě jsem vypadala

ona mi říkala

je taková suchá

ona mne dobře znala

Co kdyby se mi něco stalo v noci

co kdyby se mi něco stalo v noci

Omylem to ze mne vylezlo

ona mne zvala na večeři

i

Takovejhle pilíř

oni se o mne nestarají

pár vlídných slov

ona naštěstí nebyla doma

proč taková zatvrzelost

dvě minuty vlídných slov

Ale máš to v hlavě

zaplať Pán Bůh že to máš v hlavě

ty nikdo jinej

zaplať Pán Bůh

ty nikdo

zaplať

Pán

nikdo jinej

Anax imperator

U Berounky seděl jsem

jsem seděl

na nádheru veškerou se dívat směl

nikdy se nedokážu dodívat

abych nahradil si leta

kdy vidět nesměl jsem nic

A uviděl jsem

šídlo modré

šídlo královské

neviděl jsem je skoro šedesát let

byl jsem žák třetí třídy

a dvě holčičky

které mne zřejmě milovaly

sedaly na plotě před

naší vilou

tenkrát byl jsem asi macho

trpělivě čekaly až se probudím

a pak s nima milostivě uvolím se

jít chytat motýly

cvrčky

či vážky

Jsem hajzl

na jména děvčátek těch

si nevzpomínám

zato vím

čím

usmrcoval jsem hmyz

tetrachlor metan

chemický vzorec CCl_4

Už tehdy

byl jsem za hajzla

na holčičky dával

jsem si majzla

Tehdy byl jsem desetiletý macho

No a čo?

Ty holčičky mne milovaly

a můry

brouky motýly a vážky

spolu

jsme usmrcovali

– – –

Ale zase by přes léto bylo větší sucho a také by mohly ustoupit některé chladnomilné druhy, třeba lysohlávka česká – a to by byla katastrofa!

Jan Borovička, Mykologický sborník 3/2003

Neuvidíte už lysohlávku

nenajdete už lysohlávku

a možná ani chladného zelí hlávku

neuvidíte

Už si neuděláte kyselé zelí

s cibulí a kmínem

Což jste si nevšimli

jak nenápadně hynem?

Nikdo už dívce panenské

neprotrhne hymen

neoloupe plodnici houby

a neusmaží si smaženici

My jsme ti

kteří vnoučatům našim

všechno zničí

Květná neděle

Jako pes

k pánovi se lísá

plíží a blíží se Apokalypsa

Smuteční vrby

větvemi posílají k zemi pláč

weeping willows

brečí nad námi

Pojedu k Berounce

snad najdu kočičky na jívách

nechci už ve verši dalším

zašeptat ach

Tomáš Kulka mi řekl

že toho nadužívám

K Berounce pojedu

abych nemusel se dívat jinam

ulámu kočičky

a večer po sv. Salvatoru

až posvětí mi je jiný Tomáš

zajdu na plzeň

k Rudolfinu

Inu

teď přede mnou

a nade mnou

letěla drosofila

Je to anděl?

Je to anděl Apokalypsy?

Co si myslíš?

Co chceš to mysli si

Za poslechu Whitesnake

Jiřímu Bendovi

Zraněná srdce trním

už nikdy se nezacelí

havraní hnízda skácená

už havrani na stromy nepostaví

V záhonu konopí

broučci a kočky

v kamení skrývá se had

– – –

Na skutečnosti

nic nezměníš

když spálíš jíšku tak ji vyhodíš

někdy i s pánví

Nezabráníš tomu

aby na hřebenech střech přestali

skřehotat pávi

Ta dívka s piercingem

v obočí

a kolem úst

přiznala se mi

že také píše verše

Řekl guru můj

Egon Bondy

básník má v rukou hroznou zbraň:

příští generaci

Dnes v Novém Jičíně

slov těch naléhavost se mi vrací

Ta dívka měla piercing

všude

co zahlédnout jsem moh

možná i v kundě

což zahlédnout jsem nemoh

Však co vy chudáci

chudí na to dost

abyste neviděli

tu krásu

již má kolem úst?

Budky

Ivu Pospíšilovi

A malovala

oči modré jak pomněnky

na paletu svoji upírala

Oči modré nezabudky

jako když rehci zahradní

okupují budky

jež jsi jim na jasany zavěsil

Vím

chtělo by to víc sil

chtělo by to víc sil

ale snad i tahle stačí

Vždyť z vajíček

opět

klubou se ptáčci

– – –

Nebudu si už

obalovat hubu servítkem

nezajímá mě váš bigbít

půl dne jsem

poslouchal s Vítkem

kuňky ohnivý

skokany krátkonohý

kulíky říční

a hejno cvrčal

proč vám hluchým

bych o tom psal

vždyť nechcete poslouchat

kuňky žlutobřiché

všechen váš rámus

jsou proti nim jen zvuky liché

Záda

Jilskou či Karlovou

večer chvátal jsem na mši svatou

míjel jsem dva mladé lidi

v přítmí do tváří jsem jim neviděl

však zaslechl jsem

jak ona řekla mu

pojď ke mně

umyješ mi záda

větu tak úchvatnou

dávno jsem neslyšel

do kostela jsem šel

a zůstal jsem

jen na evangelium

nechtěl jsem abych tu větu zapomněl

teď v hospodě u Rudolfina

jsem si ji zapsal

Pojď ke mně

umyješ mi záda

– – –

U mušle záchodové

mi říkal

Já mám lidi rád

já je mám rád

nechtějte mne nasrat

– – –

Jak myslíš a jak chceš

jak myslíš

však nevracej se se slovy

že tak jsi to nemyslela

Nevracej se se slovy

že myslela jsi to jinak

po záhonu tvém popolézá

portugalský slimák

Cožpak něco

napsal bych kdybych žil jinak?

světem plazil se

jak portugalský slimák?

Meziříčí

Skalákovi

Řek jsem mu pojď ven

a on na barové židličce

odvětil mi

nebudu zvedat se kvůli tobě

tady tě sejmu

mezi řečí

řek dohromady

meziřečí

Další krásné tolik české slovo

zní

meziříčí

Dynamit Drury

(dle Patricka Greena)

Hlasitě zpíval naříkavou

baladu rančů

za tiché krásy noci

pod hvězdami poprášenou oblohou

Lahodné vůně veldtu

dálkou ztlumené bubnování

A hlas její měl

zvuk bublajícího potůčku

Uviděl smích i

milující šedé oči

smích milující

šedé oči

Mons Veneris

A ona tak krásně

drbala si nadkundí

tak krásně třela si

Mons Veneris

A ten jenž směl se na to dívat

a poté směl ji líbat

něžně k ní pravil

Má milá

jsi to vskutku ty

již před chviličkou jsem pozoroval

a ona odvětila mu

Kdyby tady nebyl

můj milý

nikdy nikomu neukázala bych

ji nikomu

ani tobě neukázala

bych ti ji

Veronice

Už nad mým úsilím

navazovat lidské vztahy

stahují žaluzie

Tmí nejen se za soumraku

tmí se všude

Ty které plakají

pláčí nad sebou

ne nade mnou

Tmou

– – –

A opět v této noci

v noci po sv. Štěpánu

v klidu noci

Chcete ode mne víc?

vždyť ani já nechci od vás nic

v této klidné noci

po sv. Štěpánu

Vždyť přece vděčen jsem

za každý den kdy vstanu

nejen po sv. Štěpánu

i jindy

I vy buďte rádi

že vstáváte

Ave, respektive

Amen

– – –

Proč měl bych si

nechat spravit zuby?

Vždyť šelestění slov mých

která drtím

těmi zbylými

stejně k vám nedoléhá

Na úpatí stráně

uléhá anděl

jenž zuby nemá

Má snad křídla

ostýchavě

s nadějí a láskou

podávám mu dlaň

Duše ženy

(podle Borise Lazarevského)

A mně u stolu svátečního

se zdálo

že viděla jsem zde svoji

jediná já cizí

Ale je to hřích

tak podávat strádání

hřích

rouhání

A bosy

šly jsme se vykoupat

jedlové jehličí píchalo do pat

Kavky krákaly

kdesi vysoko

krom jeptišek nikoho nebylo

Hroby pokryté sněhem

stříbrné jíní

Najednou mi

bylo jaksi stísněno

– – –

S Bedřichem

sedě u stolu

s lahví slivovice

u stolu k němuž

Bedřichův syn Honza

přivedl mne

jemně popíjeli jsme

Leta poté

doktor Placák

do vany ulehl

a žíly přeřezané nechal

v ní vychladnout

Na cestě k Honzově chaloupce

v Jizerkách

potkal jsem maminku vdovu

bedly darovala mi

Řek kdysi Bondy

neví člověk kdy jde nahoru

a kdy jde dolů

Na slova soustrasti nezmohl

jsem se ani

ech

vždyť po tolika letech rostl by

na nich mech

Ničema

Když tenkrát přijel Jiří Gruntorád

do Staré Říše

pod stříbrným smrkem

uviděl válet se starožitné váhy

či co

vyděsil se užasl

on milovník vzácností

starožitných

když uviděl rezavět váhy

či co

Nediv se

o všechno mne tolikrát připravili

tolikrát připravili mne o všechno

už nehodlám nic sbírat

už nehodlám nic mít rád

Nechci se opájet ničím

jsem ničema

Jednou jsem řekl estébákům

dobře

chcete ze mne mít zločince

budete ho mít

Mají ho ze mne nesporně

však nezabránili mi snít

Dál miluju a sbírám

staré i nové haraburdí

však v mojí hrudi

není už nenapravitelná láska k němu

v hrudi mojí

jsou jenom sny

Nezáleží mi na ničem

jsem ničema

– – –

Pavlu Zajíčkovi

Osudy lidí

jsou důležitější než

osudy naše

Osudy lidí

jsou sdělitelnější než

osudy naše

o nichž nejsme schopni nic říct

a ani o našich osudech

nejsme schopni nic říct

V srdcích

otevírají se chlopně

V srdcích

otevírají se chlopně

Prosím tě

pochop mne

– – –

Co se změní tím

že snažíš se vysvětlit nedorozumění

Nic

čím víc je vysvětluješ

jako bys do pánve se sádlem vroucím

napospas těm

kteří si to nezaslouží

na plátky rozporcované

kladl srdce své horoucí

A proč?

Nic

už nevysvětlovat je jediná možnost

před všemi se schovat

nic nevysvětlovat

odjet utajit se skrýt se a schovat

a nejhorší

nikoho nemít už rád

je jediná možnost

snad

dost

Hlohy

Z vlaku

spatřil jsem

hlohy růžové jak kvetou

Oč

milejší

spatřit je mi je

na cestě do Mokropes

než na dvoře klášterním

Vím

není to ode mne

vděčné

vždyť dva ty stromy

život mi zachránily

Však ani ony

neporostou věčně

Od časů těch

hlohy lila i hloh bílý

jsou mi milí

– – –

Dlouho tomu kdy

psal jsem o strakách

a nyní vedle nich

téměř s nimi žiju

Na balkoně

mám korýtka asfaltová

do nichž ptáčkům sypu

do nichž sypu ptáčkům

Dagmarka přiběhla

je tam vajíčko

skouk jsem je –

vajíčko holubí pak

přibylo další

a holubice na nich seděla

Smířili jsme se s tím

že na balkon už nevejdeme

aby holoubátka

byla odchována

Pak nebyla tam

ani vajíčka

ani skořápky z nich

Podezírám straky

že je uloupily

Ale má milá

co když

k nebi se vznesla

co když

uchopili je andělé

do drápů svých

a straky dívaly se na to

se závistí

Nikdy si nebuď

ničím

jistý

F.

Rozbil jsem ti

opálovou kouli

teprve nyní světlo dlouhý

bude tě ozařovat

V nonstopu

slyším Rammsteiny

které jsem nesnášel slepě

než Martin Jiříků

hrál mi je

ve svém sklepě

Rozbitá koule

Rammsteini

skrze opál

žárovka

nezasvítí ti

ani

ani

ani

– – –

Má milá

vrať se

je jedno zda z Jindřichova Hradce

Je jedno

zda z Hradce Králové

milá milá má

slibuju

všechno bude nové

ale vrať se

prosím tě vrať se

z kteréhokoli Hradce

– – –

Petru Heřmánkovi

V životě jsme jako ty loutky

zavrtíš hlavičkou

ona se ti ukroutí

V životě jsme jako marionety

nevrť hlavičkou

nebo se ti ukroutí

Není ani

Na nad

bílá nedočkavě

šeptá:

ještě

tak právě vzpomínám na Jaroslava Seiferta

a on

No jo

je to

co se

Větrná růžice

(parafráze Egona Bondyho)

Východ

Západ

čí to byl nápad?

Je nebezpečí pekel

(John Cale)

Je nebezpečí pekel

čekej

i na tebe dojde

Je nebezpečí pekel

Zapomenout na všechno

nezapomenout na nic

Hommage à Paul Fort

Která ručička ti mávala?

Která zamávat ti zapomněla?

Která zapomenout si tě nedala,

prstíček strčila tam,

kde vítr na ni

list žlutý zelený žilkovaný svál,

ve mříži uvízlý pak

Na kůře veverky

choroše

ruměnice

Jinde je svět ve kterém paprsky

bezy ve víně zbledlém

bílém

– – –

Pán jest velí se nebáti

záhubců tělesných

Uslyšels někdy už labutích křídel křik

když z vody se zvedají

Všechno je vůči tomu nic

i ty

i tvoje hedvábí balící

ňadra tvá

na cáry promění ti

tvůj život tvůj osud i ty uvědomíš si

že jseš jen loutka nicotná

plíšek pseudostříbrný klips na šatech plesnivých

jsi nic

jsi ty

Kdežto ony

těžkými křídly

opět

vznesou se nad vodami

– – –

Tak dávno jsme spolu nemluvili

tak dávno

spolu jsme se nemilovali

tak dávno

nevyměnili jsme si slova

jako by slova ta

před námi někdo schoval

Že milování naše

vzájemně vyhaslo

není tak důležité

Bývalá milá má

aspoň si se mnou vyměň

nějaká slova

Opustilas mě

vím musím trpět

však raději trpím

než abych musel mlčet

Bývalá milá má

alespoň s tebou nemlčet

abys mi

řekla

nelaskavá slova

Já si k smrti své dolezu sám

Já si dolezu k své smrti

a nebudu potřebovat ani

úmrtní list

tím jsem si jist

a nebude mě už zajímat

zda nad mou rakví

sněží

či padá podzimní listí

ani mě zajímat nebude

zda nad mou rakví

kecají kněží

Nicméně doufám

že bude sněžit

Komentáře k jednotlivým textům

Nákup

V 11. verši zd. opravujeme psaní jména „Bierhanzel“ na „Bierhanzl“;

Anax imperator

Tj. šídlo královské, největší mezi vážkami;

Květná neděle

Bez titulu, ale ve stejném znění vyšla tato báseň rovněž ve sborníku k 60. narozeninám Tomáše Halíka Máš před sebou všechny mé cesty (NLN, Praha 2008);

Na skutečnosti / nic nezměníš

„básník má v rukou hroznou zbraň / příští generaci“: citace závěrečných slov Bondyho předmluvy k smz. sborníku Nějakej vodnatelnej papírovej člověk (1977);

Meziříčí

Básník a hudebník Miroslav „Skalák“ Skalický bydlí od poč. 90. let na Moravě v obci Meziříčko u Želetavy;

Větrná růžice

Text je zřejmě inspirován Bondyho básní „JARO LÉTO PODZIM ZIMA / Čí je to vina? – / Jaro léto / podzim / zima“ z oddílu Ožralá Praha sbírky Velká kniha; viz E. B., Básnické spisy I., Argo, Praha 2014, s. 496;

Pán jest velí se nebáti / záhubců tělesných

Tuto citaci ze začátku 3. strofy hymnu Ktož jsú boží bojovníci použil IMJ již dříve, a to v textu Zničený život II. ze sbírky Ubíječ labutí (MS3/II).

MS3/II – 3. vydání Magorovy summy (2015)/svazek II

Ediční poznámka

V našem vydání Jirousových básnických i prozaických textů, jak byly editorsky uspořádány pro knižní publikaci Magorova summa z roku 2015 (3. vydání) nakladatelstvím Torst, z níž vycházíme, nejsou zahrnuty komentáře k původu a vydávání jednotlivých děl, jmenný rejstřík, seznam výběrové literatury. Připojeny jsou komentáře k jednotlivým textům, přibližující čtenáři pozadí jejich vzniku a vysvětlující některé zmiňované skutečnosti.

Hlubší zájem o uměleckou tvorbu Ivana M. Jirouse uspokojí bohatý poznámkový aparát obsažený ve 3. svazku knihy, jenž je výsledkem záslužné precizní badatelské práce vydavatele Magorovy summy a na který laskavého čtenáře odkazujeme.

Redakce MKP

Ivan Martin Jirous

Rok krysy

Edice Čeští básníci 20. století

Redakce Markéta Teuchnerová

Vydala Městská knihovna v Praze

Mariánské nám. 1, 115 72 Praha 1

V MKP 1. vydání

Verze 1.0 z 21. 6. 2019

ISBN 978-80-7602-869-2 (epub)

ISBN 978-80-7602-870-8 (pdf)

ISBN 978-80-7602-871-5 (prc)

Table of Contents

Jako krysa

Boskovice

Nová Říše

Hluchavky bílé

Nákup

A první dáma pravila

U Rudolfina

Anax imperator

– – – (Neuvidíte už lysohlávku)

Květná neděle

Za poslechu Whitesnake

– – – (Na skutečnosti nic nezměníš)

Budky

– – – (Nebudu si už obalovat hubu servítkem)

Záda

– – – (U mušle záchodové)

– – – (Jak myslíš a jak chceš)

Meziříčí

Dynamit Drury

Mons Veneris

Veronice

– – – (A opět v této noci)

– – – (Proč měl bych si nechat spravit zuby)

Duše ženy

– – – (S Bedřichem sedě u stolu)

Ničema

– – – (Osudy lidí)

– – – (Co se změní tím)

Hlohy

– – – (Dlouho tomu kdy psal jsem o strakách)

F.

– – – (Má milá vrať se)

– – – (V životě jsme jako ty loutky)

Není ani

Větrná růžice

Je nebezpečí pekel

Hommage à Paul Fort

– – – (Pán jest velí se nebáti)

– – – (Tak dávno jsme spolu nemluvili)

Já si k smrti své dolezu sám

Komentáře k jednotlivým textům

Ediční poznámka