www.palmknihy.cz

Polovina všeho

Wilhelm a Jacob Grimmové

http://palmknihy.cz/index.php?x=1659

Polovina všeho

Kapitola 1

Polovina všeho

Wilhelm a Jacob Grimmové

Přeložila a souhlas s publikací dala Jitka Janečková

Zdroj http://www.pohadky.org/index.html

Jeden kupec měl tři syny, když vyrostli, otec jim řekl:

Teď chci vidět, jak se umíte postavit k obchodu, tady máte každý sto guldenů a jeďte do hlavního města a nakupte!

Ti dva starší vyrazili spolu napřed, toho nejmladšího nechali samotného, neboť s ním nechtěli nic mít; si tak myslili, že je to hlupáček a museli by se za něj stydět. Ve městě každý nakoupil tak mnoho věcí, kolik se za sto guldenů vůbec dalo koupit, a když se vrátili domů, otec je pochválil a byl s nimi spokojen.

Když jel do města ten nejmladší Braslav, uviděl na cestě ležet mrtvého člověka, kterého klovali ptáci. Tu se mu ho zželelo, běžel do nejbližšího městečka a ptal se, proč nechali toho mrtvého jen tak ležet na cestě.

Protože není nikdo, řekli lidé: kdo by pohřeb zaplatil.

Já to zaplatím! řekl Braslav a nechal ihned mrtvého řádně pohřbít a stálo to rovných padesát guldenů.

Celý spokojený spěchal Braslav dál, přijel do hlavního města a nakoupil za zbylých padesát guldenů zboží. Když přijel domů, vyprávěl otci, co byl s těmi penězi učinil, avšak tento se rozhněval a křičel:

Ty jsi špatný kupec! Jestli to ještě jednou uděláš, vyženu tě jako psa!

Po nějakém čase poslal otec své tři syny opět na nákupy, dal jim tentokráte dvě stě guldenů a řekl:

Uvidíme, kdo z vás nejlépe nakoupí.

Ti dva starší bratři pospíchali opět do města a rovnou cestou do krámů a nakoupili tak levně, že s nimi byl otec zcela spokojen.

Když Braslav přijel do města a chodil ulicemi, uviděl za mříží místního žaláře překrásnou dívku. Zůstal tedy překvapeně stát a ptal se jí, jak se tam dostala. Plačící dívka mu vyprávěla, že ve městě někdo ukradnul sto guldenů a ji mají za tu zlodějku, ale není to pravda, ona ale nemůže říci proč a jak. Chlapci se dívky zželelo, šel k soudci a řekl.

Ta dívka je nevinná, dejte ji svobodu! A tady je těch sto guldenů, dokud pravého zloděje nenajdete!

Tak dívku pustili na svobodu; ona to byla princezna, která chodila každý den v přestrojení do domů chudých a činila tam tajně dobré skutky. Toho dne byla zrovna na ulici, když biřicové sledovali stopu pachatele, a protože tihle princeznu nepoznali, odvlekli ji čile do vězení. Když nyní byla volná, dala jinochovi zlatý prsten a řekla:

Podle něj tě jednou poznám.

Pak pospíchala na královský hrad, aby ji tam nepostrádali.

Braslav za těch zbylých sto guldenů nakoupil zboží a jel zvesela jako člověk, který kus dobré práce učinil, domů a tam vyprávěl svému otci, jak ubohé děvče z vězení vysvobodil.

Z tebe nic nebude! křičel jeho otec plný hněvu: Kliď se mi z očí, ať tě už nikdy nevidím.

Tak musel ubohý Braslav pryč. Jeho otec mu dal jediný gulden, s kterým jsi měl ve světě vystačit. A nikomu nesměl říci, čí je syn. Dlouhý čas Braslav vandroval světem sem a zase tam, ale do žádného služby ho nechtěli. Když jednou seděl v neveselých myšlenkách u cesty, přišel k němu starý muž v šedivém kabátě a zeptal se:

Proč jsi tak smutný?

Tu mu chlapec vyprávěl svůj nešťastný příběh. Stařec ho utěšoval a řekl:

Když mi slíbíš, že po sedmi letech mi dáš polovinu z toho, co budeš mít, mohu ti dopomoci k velkému štěstí.

To ti ze srdce rád slibuji! odvětil mu Braslav.

Tak pospíchej do hlavního města, princezna na tebe čeká! s těmi slovy se stařec vzdálil.

Braslav spěchal do královského města.

Král si přál, aby se jeho dcera provdala, ale protože ji velmi miloval, řekl:

Nechci ti činit žádné násilí, zvol si muže podle svého srdce, i kdyby to měl být ten nejnuznější v zemi, budeš ho mít.

Již mnoho hrabat a rytířů, ano také knížat a králů se ucházelo o její přízeň, ale marně. Tu se objevil Braslav a sotva princezna na jeho prstu uviděla onen prsten, zvolala radostně:

Otče, požehnej nám!

Kdo byl šťastnější než král, když viděl své milované dítě celé blažené a její přání rád vyplnil. Slavili ve vší nádheře svatbu. Braslav se po smrti svého tchána stal králem a žili v míru a lásce.

Uplynulo sedm let a jednoho dne se objevil ten stařec a žádal, jak bylo dříve domluveno, polovinu ze všeho, co Braslav měl. Král byl ihned srozuměn a vše poctivě na dvě půle rozdělil a tu jednu starci dal.

Ale pak chtěl stařec i polovinu dětí, a tak mu Braslav dal s těžkým srdcem jednoho syna, protože měl dva. K posledku zůstala jeho žena a stařec si žádal také polovinu.

Jak by to bylo možno? zvolal král ohromeně.

Musíš ji rozseknout! řekl stařec.

Tu se Braslav vyděsil a po krátkém zamyšlení pravil:

Já ji příliš miluji na to, abych ji ublížil, abych jí jen vlas zkřivil, ale slíbil jsem ti to a svému slibu chci dostát. Vezmi si moji ženu celou!

Vše je tvé! zvolal stařec: Neboť svoji věrnost jsi osvědčil!

A v tom okamžiku stařec králi před očima zmizel.1

1Tato lidová pohádka je ze sbírky filologa a folkloristy Josepha Haltricha (22.07.1822 -17.05.1886).>

Table of Contents

Kapitoral 1