Yvon Dallaire

Láska a sexualita v trvalém vztahu

Obsah

- Věnování

- Poděkování

- Manželský pár a rozvod

- První část - Láska a sexualita

- 1. Co je to láska

- Láska jako emoce

- Obdiv

- Sen

- Sexualita

- Úvahy

- 2. Tři dimenze sexuality

- Pohlaví

- Smyslnost

- Sexuální identita

- Několik rozdílů mezi muži a ženami

- Úvahy

- 3. Láska, sex a přirozenost

- Různé formy sexuality

- Láska a polygamie

- Úvahy

- Druhá část - Milostný život

- 4. Svádění

- Definice svádění

- Pět etap svádění

- Úvahy

- 5. Vývoj milostného vztahu

- Vášeň

- Boj o moc

- Rozdělení moci

- Závazek

- Otevřenost vůči druhému

- Úvahy

- 6. Paradox vášně

- Dvě protichůdné a přitom doplňující se síly

- Test vztahové nerovnováhy

- Úvahy

- 7. Jste ve vztahu ovládáni?

- Charakteristické rysy ovládaného

- Co může ovládaný dělat

- Příklad ze života

- Úvahy

- 8. Jste ve vztahu ovládající?

- Charakteristické rysy ovládajícího partnera

- Co může ovládající partner dělat

- Příklad ze života

- Úvahy

- 9. Tři věci, které vyčítají muži ženám

- Ženy stále kritizují

- Frekvence sexuálních styků

- Nesnadné dosahování orgasmu

- Úvahy

- 10. Tři věcí, které vyčítají ženy mužům

- Muži nemluví

- Myslí pořád jen na to „jedno“

- Předčasná ejakulace

- Úvahy

- 11. Dovolená a partnerský vztah

- Dovolená ve dvou

- Dovolená o samotě

- Úvahy

- Třetí část - Sexuální život

- 12. Sex = láska = manželství = reprodukce?

- Židovsko-křesťanská tradice

- Sexualita se týká výhradně genitálu

- Úvahy

- 13. Pohlaví: žena nebo muž

- Základní charakteristické rysy obou pohlaví

- Znát, akceptovat a zhodnotit

- Úvahy

- 14. Rozdílné libido v partnerském vztahu

- Opravdu reálná situace

- Co dělat?

- Úvahy

- 15. Muž, který masturbuje

- Proč ženatí muži masturbují?

- Výhody masturbace

- Kdy se začít znepokojovat?

- Úvahy

- 16. Žena-objekt

- Proč se milovat?

- Akce-reakce

- Reakce muže na ženu objekt

- Úvahy

- 17. Existuje předčasná ejakulace?

- Otázky pro muže

- Závěry odborníků

- Jak se naučit ovládat ejakulaci

- Úvahy

- 18. Sexualita po čtyřicítce

- Změny u muže

- Erekce

- Orgasmus

- Ejakulace

- Celkové prožívání sexuality

- Existuje mužský přechod?

- Změny u ženy

- Pohlavní hormony

- Fyziologické změny

- Orgasmus

- Celkové prožívání sexuality

- Hormonální terapie

- Úvahy

- 19. Nevěra

- Dva typy nevěry

- Jak a proč k tomu dochází?

- Co dělat, abychom se nevěře vyhnuli?

- Nikdy není dobré, když k tomu dojde

- Úvahy

- 20. Sexuální terapie

- Pedagogická dimenze

- Psychologická dimenze

- Dimenze prožitková neboli experienciální

- Úvahy

- Závěr - Šťastné páry

- Bibliografie

Věnování

Tuto knihu věnuji třem ženám svého života:

Sedmikrásce, své první lásce a matce mého syna

Paulině, živelné a nezkrotné

Renée, s níž jsem šťastný už šestnáct let

Poděkování

Můj dík patří týmu TéléMag 24, který mi v roce 1996 umožnil vytvořit pořad Option Santé a seriál Otázka týdne na téma sexualita. Díky němu vznikla tato kniha: Josette Angersové, Bruno Pelletierovi, André Cantinimu, Alexandře Siroisové.

Díky Isabele Gagnonové, koordinátorce Option Santé, která mi pomáhá ve všem, co podnikám, a Pierru Poitrasovi, který pomocí svých četných kontaktů v médiích podporuje propagaci mých knih. Děkuji také Jeanu-Pierru Éliasovi, Jacquesu Leclercovi a celému týmu obchodních zástupců vydavatelství ADP, kteří se podílejí na šíření mé knihy. Děkuji také všem rešeršistům, novinářům a novinářkám, moderátorům a moderátorkám v rádiu a televizi, kteří ve svých relacích, článcích nebo pořadech seznamují s mými knihami širokou veřejnost.

Díky Sylvette Deguinové za opravy a dobré nápady. Díky Christianu Chalifourovi za čas, který věnoval závěrečnému uspořádání této knihy.

Poslední díky patří všem manželským párům, které mi tím, že se mi svěřily, umožnily sestavit tuto knihu.

Manželský pár a rozvod

Poslední statistiky jsou alarmující. Podle Eurostatu rozvodovost ve sledovaném období deseti let od roku 1995 ve většině států sedmadvacítky vzrostla. V průměru se v roce 2005 v současných státech EU rozvedla na tisíc obyvatel dvě manželství. V ČR to bylo podle statistických ukazatelů 3,1. Nejvíc se v ČR svazky rozpadaly v roce 1996 a 2004, kdy na tisíc obyvatel skončilo podle statistik 3,3 manželství.1

1. Úroveň rozvodovosti se v roce 2006 vyšplhala až na 49% manželství. Ve srovnání s ostatními evropskými zeměmi patří Česká republika mezi země s nadprůměrnou intenzitou rozvodovosti.

Navíc k rozvodu dochází po čím dál kratší době po svatebním obřadu - zatímco v roce 1975 se za krizový považoval sedmý rok manželství, dnes je takovou metou k překonání rok čtvrtý nebo pátý. Pak se rozvodovost snižuje, s výjimkou období po odchodu dětí z domova, kdy se odlučují ti rodiče, kteří chtěli ušetřit děti úzkosti plynoucí z jejich rozvodu.

Nicméně při hlubší analýze těchto statistik si všimneme zajímavého jevu - stále méně párů je ochotno prožívat to zlé, když to dobré už odešlo. Tedy ty páry, které dříve rezignovaly a po 30, 40 nebo 50 let žily ve studené válce, dnes zvyšují rozvodové statistiky. Významné zvýšení rozvodovosti se časově shoduje s nástupem antikoncepční pilulky, která umožnila větší sexuální svobodu pro muže i ženy. Toto zvýšení je také přímo spjato s ženskou emancipací a stále větší finanční soběstačností žen. Sice nemáme k dispozici statistiky o pohlaví žadatelů o rozvod, ale zdá se, jako by se ženy, které na rozdíl od svých babiček odmítají žít v neuspokojivém svazku, chopily iniciativy a častěji ukončovaly tento vztah. Rozvodovost zůstává dosud na velmi nízké úrovni v těch zemích, kde muži mají v rodině hlavní slovo, kde žena je na svém muži finančně závislá a kde pouze muž má právo zapudit svou manželku.

Pokud se manželský pár rozvede, nebývá to z nedostatku lásky mezi partnery. Mnohokrát jsem do manželské terapie přijímal páry, které se až do poslední chvíle snažily svůj vztah zachránit. Tito muži a ženy, které jsem doprovázel v obtížné situaci, prožívali velkou rozpolcenost mezi láskou a nenávistí vůči svému partnerovi - ještě ho milovali, ale už s tím druhým, který se během let tolik změnil, nemohli žít. Chtěli ho i nadále milovat, ale frustrace, které se nashromáždily postupem času, vyhlodaly nepřekonatelný příkop nedorozumění a ti dva už nedokázali zažehnout plamen, který mezi nimi kdysi hořel. Ne, nedostatek lásky v tom není, protože absence lásky se projevuje nezájmem, a ne zuřivými boji, které se často během rozvodu mezi bývalými milenci rozpoutají ohledně dětí a majetku; tyto rozbroje ukazují, že pouto lásky, i když pošramocené, stále přetrvává.

Nechybí většinou ani dobrá vůle. I když se oba navzájem obviňují ze zlé vůle a z toho, že ten druhý schválně nenaplňuje potřeby partnera, naschvál rozpoutává hádky nebo se tváří, že nerozumí; já často cítím, že jeden i druhý jsou hluboce přesvědčeni, že dělají pro svůj vztah všechno, co je třeba. Muži se vždycky domnívali a dosud domnívají, že jejich vklad do vztahu se omezuje na sex a zlepšení materiálních podmínek, zatímco ženy věří, že vše vyřeší vzájemná komunikace a city. Oba do života páru investují to, co je v souladu s prioritami vlastními jejich sexuální identitě.

Abych se stal psychologem a sexuologem, musel jsem pět let studovat na univerzitě a poté strávit stovky hodin ve výcviku a pod supervizí. Abych se mohl stát profesorem a přednášet, další rok jsem se školil a absolvoval pedagogické stáže. Abych se naučil, jak se žije ve dvou, měl jsem jen příklad ve svých rodičích, kteří si zase brali za vzor mé prarodiče. A co se týče milování, tam jsem byl ponechán sám sobě, své nezkušenosti a nezkušenosti mé první partnerky. A stejně tak, když jsem se měl naučit, jak být otcem, byl jsem ponechán sám sobě, ačkoliv mé studium psychologie mi určitě pomohlo.

Všimli jste si už, že nejdůležitější věci v životě se musíme naučit sami? Lásku, vztah mezi mužem a ženou, komunikaci, otcovství nebo mateřství, sexuální vztahy... Pak se nemůžeme divit, že je tolik rozvodů a násilí mezi partnery a v rodinách; nemůže nás překvapovat, kolik dětí má problémy se školou, kolik je alkoholiků, sexuálních deliktů, drogově závislých, sebevražd...

Díky vymoženostem moderní techniky, díky hnutí za ženskou emancipaci, díky lepší kontrole nad následky sexuálních vztahů, díky finanční nezávislosti žen, díky zkrácení pracovní doby^2, díky spoustě dalších věcí... muži a ženy teď spolu tráví mnohem více času. A v tom čase, který spolu stráví, se stále víc ukazuje, že muži a ženy nejsou stvořeni k tomu, aby spolu žili... dlouho.

2. Na začátku 20. století trval pracovní týden šest a někdy dokonce sedm dní a pracovní doba snadno dosahovala až sedmdesáti hodin; dnes má průměrný pracovní týden 42,5 hodiny, takže nám zbývá daleko víc volného času, který můžeme trávit spolu.

Studie o psychologických rozdílech mezi pohlavími dokládají, že ženy dávají větší důraz na mezilidské vztahy a citovou dimenzi života, zatímco muži upřednostňují akci a fyzickou složku svého bytí. To se mimo jiné projevuje ve skutečnosti, že žena se chce před milováním usmířit, zatímco muž navrhuje milování jako prostředek k dosažení smíru. Fyzická akce umožňuje muži osvobodit se od napětí a emocí; žena toho dosahuje verbálním vyjádřením. Ve dne i v noci, to je jedno!

Neurologické studie odhalily, že pohlaví ovlivňuje funkci mozku. Mozek ženy funguje jako radar a to jí umožňuje vnímat celek; naproti tomu mozek muže funguje spíš jako mikroskop nebo teleskop, a má tedy sklon lépe a důkladněji se soustředit na určitou věc. Ženy interpretují tuto schopnost mužů jako touhu mít poslední slovo; muž interpretuje schopnost ženy vnímat více aspektů jako neschopnost zaujmout jasný postoj.

Vezmeme-li v úvahu tyto neurologické a psychologické rozdíly spolu s rozdíly hormonálními a s kulturními hodnotami, lze dospět k lepšímu vzájemnému porozumění a vysvětlení snad minimálních, ale velmi zásadních rozporů, které jsou podstatou dilematu spojeného se životem v partnerském svazku. Jsme příliš rozdílní, abychom si mohli porozumět, ale... nemůžeme se jeden bez druhého obejít. Toho druhého nutně potřebujeme, abychom mohli uspokojit spousty svých potřeb.

Žena hovoří takříkajíc čínsky, muž japonsky; oba věří, že mluví stejnou řečí, a oba se snaží dokázat druhému, že je lepší mluvit a konat jako Číňanka nebo jako Japonec. Při pohledu zvnějšku máme i my dojem, že partneři mluví stejným jazykem, protože používají stejná slova. Ovšem nemohli bychom se víc mýlit. Umět mluvit a komunikovat čínsky a japonsky, porozumět jemnostem obou řečí a smířit se s nimi může pár jenom obohatit a partnerům to umožní spolupracovat spíše než soutěžit. Psychologové správně říkají, že komunikace je pro porozumění v partnerském vztahu nezbytná; ještě je potřeba mluvit stejnou řečí a dávat stejný význam stejným slovům.

Když přednáším o partnerských vztazích, často žádám posluchače, aby mi řekli první slovo, které je napadne v asociaci na slovo „láska“. Ženy nejčastěji uvádějí cit a intenzivní prožitky; muži nejčastěji sex a klid. Sloveso milovat „časuje“ každá milující osoba jinak, podle svého pohlaví: muž miluje tělem a sexuální vztah je pro něj něco jako „odpočinek bojovníka“, žena miluje srdcem a touží především po intenzivním splynutí dvou srdcí a až pak po splynutí tělesném.

Podle mého názoru spočívají hlavní příčiny rozvodovosti v nedostatečné znalosti rozdílů mezi muži a ženami, v neznalosti dynamiky partnerského vztahu a v neporozumění nebo odmítnutí způsobu, jakým ten druhý investuje do vztahu. Ze zkušenosti víte, že hádky začínají kvůli drobnostem, jeden si špatně vyloží, co mu ten druhý říká nebo co dělá. A tak z často bezvýznamných situací dochází ke střetu dvou cizorodých světů.

Mým cílem je dovést partnery k tomu, aby tyto rozdíly začali vnímat a porozuměli jim, aby je vnímali skutečně jen jako pouhé odlišnosti a přestali je interpretovat jako ubývání nebo nedostatek lásky, nebo v horším případě jako zlovůli či touhu druhému uškodit nebo ho ovládnout.

Ve dvaceti následujících kapitolách chci trochu osvětlit ženské a mužské vidění světa, jejich prožívání života ve dvou. Když porozumíte nevědomé dynamice, která vzniká v každém partnerském vztahu, dokážete - alespoň doufám - nevnímat určité situace, k nimž ve vztahu nevyhnutelně dochází, tak dramaticky. Budu se opakovat, ale má osobní zkušenost a zkušenosti párů, se kterými jsem měl tu možnost se setkat, mi potvrzují, že hlavní příčinou rozvodovosti a manželského nesouladu bývá, že partneři neberou v úvahu rozdíly mezi muži a ženami - nevědí o nich, odmítají je nebo je nechtějí vzít na vědomí.

Naučit se udělat z rozdílnosti hru, bavit se jí a využívat své rozdíly k tomu, abychom si dokázali prohlubovat potěšení, že můžeme být s tím druhým, to je podstata mého poselství. Z biologického hlediska je partnerský vztah určen k tomu, abychom zajistili přežití druhu a výchovu potomků, ale z psychologického hlediska má partnerství uspokojovat citové a sexuální potřeby každého z nás, i když tyto potřeby mohou být často velmi rozdílné.

Tuto knihu můžete číst různými způsoby: od první do poslední stránky, nebo můžete začít u kterékoliv části či kapitoly, která vás nejvíc zaujme. Kapitoly na sebe sice navazují, ale každá z nich je zároveň samostatným celkem. Můžete tuto knihu také vzít jako podnět k zamyšlení a číst si ji s partnerem, abyste o ní pak mohli diskutovat.

První část - Láska a sexualita

1. Co je to láska

Láska jako emoce

Říká se, že láska je emoce. Emoce ovšem většinou bývá jakési hnutí mysli, neklid, citová reakce, a to obvykle intenzivní. Láska tedy je citové hnutí zaměřené na někoho. Ale jako každá emoce je láska také energie v pohybu. Je tedy normální, že láska, kterou k někomu pociťujeme, může mít své vrcholy i pády a že nás někdy může začít fyzicky i citově přitahovat někdo jiný.

Láska a vášeň nejsou synonyma. Vášeň spočívá v „afektivních stavech či hnutích mysli natolik silných, že ovládnou svou intenzitou nebo neustálým přetrváváním duševní život člověka“3. Vášeň má stejný účinek jako ty nejsilnější drogy, protože se může přeměnit ve skutečnou posedlost. Pravá láska je to, co přetrvá, když vášeň ze začátku vztahu ustoupí.

3. Definice z francouzského slovníku Le Petit Robert.

Aby láska, toto citové „hnutí“ směrem k partnerovi, mohla existovat a trvat, musí být splněny tři podmínky. Navíc musí být všechny tři splněny ve vztahu k téže osobě a také vzajemně.

Obdiv

První z těchto tří podmínek je obdiv. Mohu někoho milovat pouze tehdy, pokud ho obdivuji a pociťuji jeho obdiv ke mně. Obdiv je „pocit radosti a nadšení z něčeho, co považujeme za krásné nebo velkolepé“4. K lásce je potřeba druhého respektovat.

4. Definice z francouzského slovníku Le Petit Robert.

Jakmile začneme na adresu druhého říkat nepěkná věci, vážně ohrožujeme Lásku. Asi se vždycky neshodneme ve výchově dětí, nakládání s financemi (to bývají dvě nejčastější příčiny neshod), frekvenci sexuálních styků, volbě přátel, projevech něhy..., ale vždycky se musíme shodovat v tom, že ten druhý je jedinečná lidská bytost, hodná respektu, obdivu a lásky. Zmenšení obdivu je přímo úměrné zmenšení lásky. Ztráta obdivu je velmi vážný příznak, který ukazuje na přímé ohrožení partnerského vztahu.

Sen

Druhou podmínkou je sen: Ti dva, kteří se milují, mají společné plány, společné sny; jsou to vlastně „spiklenci“, kteří společně vytvářejí svou budoucnost: svatba, koupě prvního domu nebo auta, příchod prvního dítěte a těch dalších, kariéra jednoho či druhého, zapojení do společnosti, dovolené, důchod...

Že každý z partnerů může mít své vlastní, osobní sny, které se od snů toho druhého liší, to není vůbec na překážku. Osobní sny se nemusí nutně podřizovat snům páru. Ale pokud začnou převládat nad společnými projekty nebo pokud se stane, že jeden z partnerů začne snít o někom jiném, pak se přiblíží konec společného snění. Každý pár je založen na dvou autonomních osobnostech, které mají své vlastní záměry. Milovat se znamená snít spolu o věcech, které můžeme dokázat ve dvou.

Když například muž věnuje veškerou svou energii a všechen čas profesním úspěchům, když žena, jak tomu často bývá, žije jen pro své děti, vzniká mezi partnery určitý odstup, ztrácejí jeden druhého z dohledu; a když děti odejdou a nastane čas odchodu do důchodu, partneři zjistí, že jsou jako dva cizinci.

Sexualita

Láska je pochopitelně založena na vzájemné fyzické a sexuální přitažlivosti - to je třetí podmínka. Vždyť dokonce pojem „milovat se“ označuje sexuální vztahy. Co je krásnějšího než se milovat s milovanou bytostí? Milovat někoho znamená chtít mu být co nejblíž, dotýkat se ho, laskat ho, splynout spolu proniknout do něj. Milovat někoho znamená být k němu fyzicky přitahován.

Známená to, že problémy v sexu nebo ztráta libida ukazují na ztrátu lásky? Někdy ano, ale ne vždy. Je to především příznak toho, že se v jednom nebo druhém z partnerů či ve vztahové dynamice něco děje, něco, čím by se měli partneři začít co nejdříve zabývat, aby jejich vztah vydržel.

Vášeň už ze své podstaty zabíjí touhu, stejně jako po dobrém jídle mizí hlad. Je také pochopitelné, že toužím po něčem, co nemohu mít. Aby přitažlivost nebo touha po druhém mohla přetrvat, každý pár musí najít ten správný odstup, díky němuž může touha dojít svého naplnění (musíme jíst, abychom přežili), ale také takový odstup, který umožňuje tu touhu udržovat (hlad je nejlepší kuchař). Hrát si na žárlivce nebo si být tím druhým příliš jistý, to jsou nejjistější způsoby, jak zabít veškerou fyzickou a sexuální přitažlivost.

V druhé části této knihy uvidíme, jak se rodí a rozvíjí milostný vztah. Také poznáme, že z hlediska trvalosti vztahu je nutné brát v úvahu nevědomou vztahovou dynamikou, která ovlivňuje všechny páry, i ty nejzamilovanější.

Láska se tedy skládá z obdivu, snění a sexu.

Úvahy

Láska se nedá od nikoho koupit. Majetnické sklony způsobují utrpení, protože od toho, kdo bere, chce zase brát jeho partner.

Placide Gaboury, filozof

Co je podstatné, to je pro oči neviditelné.

Antoine de Saint-Exupéry, Malý princ

Když se muž a žena vezmou, stane se z nich jeden; potíž je ovšem ve zjištění, který!

Philippe Poret

Dovedeme si představit Tristana, jak stárne vedle Isoldy, poté co s ní zplodil tři děti?

Francoise Giroudová

„Udělal jsem pro tebe všechno“ často znamená „nechal jsem se tebou dusit“.

Jacques Salomé

Pokud potkáte muže, který vás miluje a kromě toho po vás touží a ještě vás dovede rozesmát, neváhejte si ho vzít.

Má babička

All You Need Is Love

Love Is All You Need^5

5. Všechno, co potřebujete, je láska. Láska je všechno, co potřebujete.

The Beatles

2. Tři dimenze sexuality

Když mluvíme o sexualitě, máme na mysli tři věci. Jsou to:

Pohlaví

Především a většinou mluvíme o pohlavní stránce věci, tedy o takovém chování, při kterém se zapojují pohlavní orgány, tedy samozřejmě kromě gynekologických a urologických prohlídek, které nepatří mezi sexuální chování. „Genitalita“ zahrnuje především heterosexuální vztahy, masturbaci (o samotě nebo vzájemnou), homosexuální vztahy a erotické sny, ať už s orgasmem, či bez.

Smyslnost

Pojem sexualita také souvisí se smyslností, potěšením smyslů, vzrušením, které můžeme pocítit při pohledu na erotickou scénu nebo když nás polaská milovaná bytost. Ochutnávat kůži svého partnera, cítit jeho vůni, šeptat mu do ucha sladká slůvka, to jsou také záležitosti smyslů.

Smyslné prožitky mohou vyústit v prožitky pohlavní - pak se jim říká předehra. Ale smyslnost existuje sama o sobě a pro sebe; můžeme strávit večer tím, že se budeme jen mazlit a masírovat, nemusí nutně dojít k pohlavnímu spojení. Dívat se na západ slunce, dát si teplou lázeň s vonným olejem, nechat se masírovat..., to jsou všechno záležitosti smyslové a smyslné, nikoliv sexuální.

Mužům a ženám by ostatně jenom prospělo rozvíjet své smysly a erotično, aby si pak mohli prohlubovat sexuální potěšení. Co děláte, madam, pro to, abyste rozvinula erotickou stránku své osobnosti? Čekáte, že vzrušení ve vás probudí vždy pouze partner? A vy, pane, co vám brání rozšířit škálu sexuálních hrátek? Omezujete se pouze na ňadra a pohlavní orgány a opomíjíte erotickou hodnotu zad a šíje své partnerky?

Sexuální identita

Existuje také třetí dimenze sexuality, dimenze, na kterou většina lidí obvykle zapomíná - sexuální identita; to, co činí z fyziologického a psychologického hlediska muže muži a ženy ženami. Nemusím vás přesvědčovat, že mezi muži a ženami jsou rozdíly. Několik tělesných rozdílů je vidět pouhým okem. Pokud jde o rozdíly psychologické, nemusíme ani příliš dlouho žít s osobou opačného pohlaví, abychom si všimli, že mezi muži a ženami je velké množství rozdílů ve všech směrech - v emocích, organizaci práce, životních prioritách, mezilidských vztazích, humoru, ba dokonce i v řízení auta. Muži a ženy jsou rozdílní, ať si feministky a stoupenci kulturní psychologie říkají, co chtějí.

Do sexuality tedy patří:

Tabulka 1: Tři dimenze sexuality

- Ženská nebo mužská sexuální identita

- Smyslnost a erotika

- Pohlavní stránka

Pohlavní stránka věci je evidentně ústředním bodem sexuality, aby byla zajištěna reprodukce lidského rodu. Ale zároveň je pouze jejím nejjednodušším projevem, ačkoliv je to také projev nejintenzivnější.

Několik rozdílů mezi muži a ženami

Mezi mužem a ženou stojí jedna zásadní sexuální odlišnost: sexuální požitek, orgasmus a ejakulace jsou u muže vrozené, zatímco žena se až na výjimky musí sexuální slasti učit. Ve dvanácti letech může být mladá dívka schopná reprodukce, ale podobně jako ostatní samičky savců nepotřebuje k plození dětí orgasmus. U samce je tomu jinak, orgasmus je pro něj podmínkou ejakulace a schopnosti rozmnožovat se. Tak je to v přírodě dáno.

Tato odlišnost má významné důsledky - muži většinou kladou větší důraz na pohlavní stránku, zatímco ženy budou spíše upřednostňovat smyslnost, protože ta je na pohlavní stimulaci pozvolna připraví. Patnáctiletý mladík klidně masturbuje třikrát týdně, zatímco adolescentka téhož věku sní. Aby se mohla naučit dosáhnout orgasmu, musí nashromáždit příjemné romantické, smyslné a pohlavní prožitky. Toto učení může někdy trvat celé roky. Dospívající mladík mívá spíš problém uspokojit své vzrušení a touží nashromáždit co největší množství pohlavních zkušeností.

Ve vztahu právě muž touží milovat se častěji a kratší dobu. Intenzita jeho touhy způsobuje, že se nechá vést svým... penisem. Žena se dokáže více vzrušit v romantické atmosféře; až s věkem se začne více zaměřovat na pohlavní stránku věci, zlepší se její schopnost reagovat a dosahovat orgasmu; a právě tak se muž kolem čtyřicítky začne víc orientovat na smyslnost a jeho sexualita začne být trochu méně zaměřená na pohlavní stránku věci - tím se z něj v očích ženy stává lepší milenec.

Je to, jako by se muž učil sexualitě na jízdním kole s deseti rychlostními stupni. Čím jede rychleji, tím víc se mu to líbí, zatímco žena se učí sexualitě rychlostí koloběžky. A teď si představte jejich sexuální vztah, jako byste zástupce obou pohlaví posadili na dvojkolo a muž bude vpředu. V tomto kontextu bude sexualita velkým zdrojem vztahových frustrací, pokud se partnerům nepodaří sladit své rytmy a preference.6

6. V rozporu s obecným přesvědčením jsou sexuální neshody až desátou položkou v seznamu nejčastějších důvodů rozvodu.

Třetí část této knihy se zabývá sexuálním uspokojením, pokouší se oprostit sexualitu od pocitů viny a zbavit dramatického sexuálního náboje určité situace, k nimž dochází v každém partnerském vztahu. V této části textu se také zdůrazňují poslední pozitivní objevy moderní Sexuologie a bourají mýty a mylná přesvědčení kolem sexuality. Sexualitu lze považovat za „Boží dar“ nebo „dar života“, který se může rozvíjet, pokud k tomu dostává vhodné podněty.

Úvahy

Bůh stvořil člověka, aby byl jeho obrazem, stvořil ho, aby byl obrazem Božím, jako muže a ženu je stvořil. A Bůh jim požehnal a řekl jim: Ploďte a množte se.

Genesis 1,27-28

Já jsem svého milého, on dychtí jen po mně.

Píseň písní 7,11

Sexuální spojení muže a ženy je projevem kosmické dimenze stvoření... Sexuální slast tedy symbolicky odráží nekonečnou božskou radost stvoření.

Krišna Deva

Na sexualitu máme v životě nezadatelné právo. Naše sexualita není něco navíc - je naší nedílnou součástí.

Ted McIlvenna

Meditations on the Gift of Sexuality (Meditace nad darem sexuality)

Muži a ženy jsou rozdílní na různých úrovních, a to mnohem víc, než si umíme představit. Snažit se těchto rozdílů zbavit a popírat je znamená, že se odřízneme od své přirozenosti a od základního elementu svého lidského dědictví.

Richard Alexander, biolog, University of Michigan

3. Láska, sex a přirozenost

I když se člověk považuje za rozumnou bytost, není o nic méně zvířetem a jako takový se musí podřizovat zákonům přírody, ať už si to uvědomuje, nebo ne. A ať už to chceme, nebo ne, sexualita je strategie, kterou „příroda vymyslela“, aby zajistila přežití druhů; to, čemu říkáme láska, je další z těchto strategií, jež má zajistit co nejlepší podmínky pro „odchov“7 našich mláďat. Láska z biologického hlediska slouží sexualitě.

7. Chov: pěstování domácího či užitečného zvířectva, přivádění na svět, dohlížení na jejich vývoj, údržbu, reprodukci (Le Petit Robert). Není to snad základní úloha lidského páru?

To, že u našeho živočišného druhu je láska tak důležitá, je pravděpodobně zapříčiněno faktem, že odchov čili výchova našich mláďat trvá takřka dvě desítky let, zatímco u většiny živočišných druhů mláďata dosáhnou nezávislosti během několika dní, týdnů nebo měsíců po narození. Pro lidský druh je tedy důležité, aby samec a samice tvořili stabilní pár a také aby se podělili o úkoly spojené s „odchovem“.

Různé formy sexuality

Bisexualita představuje jen jednu z mnoha forem sexuality. Nejjednodušší životní formy, například améba, jsou jednopohlavní; mluvíme o mateřské buňce, která se rozdělí na dvě buňky dceřiné, aby zajistila přežití své genetické výbavy; tyto buňky se samy stanou mateřskými a znovu se dělí a tak to jde pořád dál po třináct generací.

Jiné formy života jsou hermafroditní a mají možnost samooplození. Příklady hermafroditů jsou třeba šnek, pijavice, žížala. Množství rostlin obsahuje v jednom květu samčí orgány (tyčinky) a samicí orgány (pestíky). Naopak jiné rostliny potřebují prostředníka (hmyz nebo vítr), aby pyl ze samčích květů mohl oplodnit samicí rostliny. Nedochází tedy k žádnému fyzickému kontaktu a u těchto druhů vlastně pár neexistuje.

Některé živočišné druhy jsou trojpohlavní. Do této skupiny patří včely a mravenci. Najdeme u nich královnu matku (jejímž jediným úkolem je se rozmnožovat), trubce či oplodnitele a mnoho asexuálních tvorů: dělnic, chův, válečníků.

Existují i zvířata, která jsou schopná transsexuality. Tuto neobvyklou vlastnost má jeden druh malých ryb, které doprovázejí žraloky. Všichni jedinci tohoto živočišného druhu přicházejí na svět jako samičky a vytvářejí dvacetičlenné samičí skupinky, které ovládá samec. Ale odkud se ten samec bere? Když samec zestárne, jedna ze samiček se rozhodne, že ho porazí, a když vyhraje, agresivita, kterou musela použít, ji přemění ve vůdčího samce.

Další přírodní kuriozitu představuje mořský koník. Mláďata odnosí samec a porodí je pohybem, který je identický s mužskou ejakulací.

A není zvláštní, jak uvedené příklady jako by dokazovaly, že ženské pohlaví je skutečně základním biologickým pohlavím a samec ve skutečnosti může být jen specializovanou samičkou, určitým projevem samicí strategie, aby zajistil svou reprodukci a ochranu mláďat?

Láska a polygamie

Láska jakožto hlavní důvod uzavření manželství se ve vývoji lidstva objevila až velmi pozdě. V dřívějších dobách se sňatky často uzavíraly z nutnosti, kvůli vytvoření ekonomického nebo politického spojenectví, nebo protože to rozhodli rodiče, a to někdy už ve velmi mladém věku. U většiny živočišných druhů a savců pár neexistuje, a pokud ano, tak pouze po dobu koitu, vrhu nebo odchovu mláďat, tedy maximálně jednu sezónu. Páry vznikají a rozpadají se v rytmu říje. Navíc bývají zvířecí samičky většinou polygamní, snaží se dát dohromady s dominantním samcem nebo samci během jednoho období hárání.

Monogamní zvířata jsou vzácností, tvoří sotva 3% ze všech druhů. Objevuje se u těchto druhů „milostné pouto“? Několik příkladů najdeme u ptáků: terej, tučňák a některé druhy papoušků jsou monogamní a mají během života jen jednoho partnera. Když zemře, jeho druh zůstane sám a už nevytváří nový pár.

Podle Helen Fisherové^8 byl lidský druh po většinu svého vývoje také polygamní. Až ve chvíli, kdy jsme přestali kočovat a usadili se, s rozvojem zemědělství, se začaly páry stabilizovat a objevil se pojem rodina. A až s nástupem průmyslové revoluce v předminulém století se láska díky finanční autonomii jednotlivců stala hlavním důvodem sňatku a vznikla základní rodina (otec, matka, děti). Lidský tvor je ve své podstatě polygamní, ale chce být monogamním.

8. Fisher, Helen, Histoire naturelle de l'amour, Éd. Robert Laffont, Paris, 1994, str. 458.

K pochopení rozvodu může napomoci informace sdělující, že instituce manželství jakožto vztahu v dobrém i zlém vznikala v době, kdy se lidé dožívali asi pětatřiceti let a děti byly samostatné už před desátým rokem věku. Nezapomínejte, že adolescence je následek průmyslové revoluce a u zvířat a takzvaných primitivních kmenů takřka neexistuje.

Dnes se dožíváme více než osmdesáti let a blíží se doba, kdy se většina z nás bude dožívat stovky. Ve středověku žil pár společně asi dvacet let (od patnácti do pětatřiceti) a přežití záviselo na tom, jak byly v páru rozděleny úkoly. Manželství se sice dnes uzavírá později, ale společný život páru může trvat třikrát déle než ve středověku.

Úvahy

Žena se vdává protože jí bezpečný stav manželský umožňuje se uvolnit a konečně začít skutečně žít. Muž se žení, aby ukončil nezávazné vztahy, protože ho přijdou moc draho jak z hlediska energie, tak financí.

Joe Tanenbaum

Découvrir nos différences (V čem se lišíme)

Nejlepší recept na dynamický sexuální život obsahuje stravu bohatou na různé druhy čerstvého ovoce a zeleniny, netučné živočišné proteiny a luštěniny, dále pak dostatečný odpočinek a pravidelné cvičení.

Dr. John Lamont, Henderson Hospital

„Šípkové Růženky“ většinou nedosahují orgasmu. Čekají na vaginální orgasmus, jediný, který má v jejich očích a v očích jejich krásného „Prince“ nějakou cenu.

Louise-Andrée Saulnierová, sexuoložka

Druhá část - Milostný život

4. Svádění

Definice svádění

Věděli jste, že slovo svádění (séduction, z latinského seductio - pozn. překl.) znamená „odvést stranou a získat výhody“?

Ať už si to muži a ženy uvědomují, nebo ne, svádějí vlastně neustále a snaží se bez přestání přitáhnout pozornost, aby získali určité výhody, aby je někdo miloval nebo zkrátka jen pro radost z toho, že si ověří svou schopnost svádět. Každý z nás má schopnost svádět. Naneštěstí se v tom až příliš často podceňujeme, cítíme se nepříjemně, jsme v rozpacích, stydíme se, když se nám podaří upoutat pozornost osoby, po níž toužíme.

Dřív se v kurzech osobního rozvoje učilo, jak se zaměřit na tuto svou schopností svádět, abychom ji mohli lépe využít, lépe ovládat. Pro své vlastní potěšení i pro potěšení toho, kdo je sváděn. Je totiž vždycky příjemné vědět, že by se chtěl „sejít jen s námi“, i když můžeme říci nebo říkáme ne.

Pět etap svádění

Proces svádění má pět etap:

1. První etapa spočívá v přitahování pozornosti. Každé z obou pohlaví využívá naprosto jiné taktiky. Muži mají sklony se nakrucovat, napínat ramena, protahovat se, napřimovat se, přešlapovat z nohy na nohu. Prostě si hrát na kohouta! Muž, který je rozvalený v křesle, ruce má zkřížené za hlavou a vypjatý trup se vás určitě snaží okouzlit a ukázat vám svou důležitost.
Ženy zase prohýbají záda, vystrkují prsa dopředu, kroutí boky a promenují se na vysokých podpatcích. Také mohou naklánět hlavu a dívat se na vás zespoda, různě pohybovat řasami nebo rychle otáčet hlavou, aby se jim rozevlály vlasy jako v reklamě na šampon. Snaží se ukázat svou přitažlivost a přitom kolem sebe rozprostírají auru záhadnosti a nedostupnosti.

2. Druhá etapa začíná setkáním pohledů. Vzpomeňte si, jaké to bylo, když se vaše oči poprvé střetly s jejími (či jeho) - v okamžení jste byli jako očarovaní a věděli jste, že je to vzájemné. Pohled je u lidské bytosti zajisté nejúčinnějším nástrojem svádění. Pohledu nedokážeme odolat. Spouští u lidí dvě základní emoce: přitažlivost nebo averzi. Když se jeden či druhý usměje nebo zlehka pohne tělem a dá tak najevo vstřícnost, a pokud je tato vstřícnost vzájemná, může to být začátek skutečného milostného vztahu. Ale nic není ještě jisté; vše se rozhodne až během třetí etapy.

3. Tato třetí etapa, konverzace, je v procesu svádění klíčová. Desmond Morris, autor Nahé opice a Nahého páru ji nazval „čechrání peří“. Zde není většinou příliš důležité, co říkáte, ale spíš způsob, jakým to říkáte. Konverzace představuje nejlepší možnost, jak prolomit ledy a projevit se. Většina z nás si neuvědomuje, jak velkou moc svádět má náš hlas a že je to vlastně jakési naše poznávací znamení; odhaluje hodně o naší osobnosti a našem sociálním a kulturním zázemí.
Psychologové dokázali, že intonace představuje 38% komunikace, zatímco význam slov nebo obsah konverzace odpovídá pouhým 7%; to ukazuje, jak malý význam má obsah rozhovoru ve srovnání se způsobem komunikace. Zbytek, tedy 55%, se týká dvou posledních etap svádění.

4. Pokud projdete „testovacím“ rozhovorem a přitom nepřestanete vnímat jeden druhého, začíná čtvrtá etapa: fyzický kontakt. Navzdory tomu, co bychom si mohli myslet, většinou právě žena zahájí první fyzický kontakt. Tento první kontakt má podobu lehkého dotyku na rameno, paži nebo ruku; zdá se velmi spontánní, ale většinou bývá záměrný; jako by žena muži dávala svolení zajít dál a pokusit se ji „odvést stranou“. A potom přebírá iniciativu opravdu on, chytí ji za ruku, kolem pasu nebo za ramena, políbí jí ruku nebo dá polibek na ústa. Bývá to většinou on, kdo první vysloví pozvání k procházce, na večeři a k polibku. Vztah může touto etapou také skončit, pokud ten druhý postupuje příliš rychle, nebo naopak poněkud pomalu.

5. Pátá etapa je etapou tělesné synchronizace. Dva potenciální milenci se natočí, aby byli tváří v tvář, tělo proti tělu. Pijí ze sklenice prakticky ve stejný okamžik, zároveň přehazují nohu přes nohu, fyzicky se sobě navzájem přibližují a naklánějí se jeden k druhému. Pohybují se synchronizované a dívají se jeden druhému hluboko do očí. Neříká se snad, že se zamilovaní „hltají očima“ a že i uprostřed davu jako by byli na světě sami dva?
Tato tendence nevědomky napodobovat druhého, být jeho ozvěnou, je známkou toho, že může vzniknout milostný a sexuální vztah, kterému antropologové říkají „tanec lásky“, a že je čas opustit místo, kde se setkali, a „odejít stranou“, kde budou moci „souznívat na jedné vlnové délce“. Tanec lásky se projevuje při tanci, pozvání na večeři, rozhovoru i v sexuálním vztahu.

Většina milostných vztahů začíná právě takhle. Tento proces může být velmi rychlý, to když se jedná o pověstnou „lásku na první pohled“, nebo může trvat několik měsíců, během nichž se partneři postupně sbližují a každý z nich se snaží zjistit, jaký ten druhý je, než se do něj doopravdy zamiluje.

Úvahy

Setkání mezi dvěma lidskými bytostmi se podobá kontaktu mezi dvěma chemickými látkami; v případě reakce se promění obě dvě.

Carl Jung

Ztrácím hlas, když tě vidím. Jazyk se mi plete, spaluje mne horečka, oči se mi zamlžují, v uších mi hučí, potím se, třesu, blednu, mám dojem, že umírám.

Sapfo

Víte, že jste byli svedeni, když se u vás rozvine syndrom, který se dá rozpoznat nejméně podle čtyř příznaků: 1. Rozbujení nekontrolovatelných představ: objekt vaší lásky okupuje vaše myšlenky. 2. Zlehčování chyb a slabostí milované osoby. 3. Koexistence dvou pocitů: naděje a nejistoty. 4. Stavy „jako na houpačce“ - od největšího vzrušení do nejhlubší deprese.

Helen Fisherová

Histoire naturelle de l'amour (Milostný přírodopis)

V životě mohou nastat dvě velké tragédie: když ztratíte toho, koho milujete, a když si podmaníte toho, koho milujete.

Oscar Wilde

To jsem já. Nejsem jen tak někdo. A není nebezpečné se ke mně přiblížit.

Svůdce

5. Vývoj milostného vztahu

Milostný vztah se vyvíjí po etapách, které byly velmi dobře zanalyzovány: vášeň, boj o moc, rozdělení moci, závazek a otevřenost vůči druhému.

Vášeň

Během svádění, které kulminuje ve fázi vášně, první etapě milostného vztahu, si ještě nejste jistí, že vaše kouzlo zapůsobilo; snažíte se tedy jevit v co nejlepším světle, abyste druhého svedli a získali pro sebe.

Právě během této fáze jsou muži nejkomunikativnější a nejpozornější; snaží se zapůsobit a zajímají se o všechno, co žena řekne; mají oči jen pro ni a neustále ji zahrnují lichotkami. Právě během této fáze se žena na muže dívá, naslouchá mu s obdivem a je připravena přitulit se, dokazovat mu lásku, přizpůsobit se jeho přáním; nikdy ho nekritizuje a je připravená ho podporovat ve všem, co dělá.

Zároveň opěvujete svou vyvolenou nebo svého vyvoleného - je to váš duševní spřízněnec, váš princ nebo vaše princezna, a láska, kterou k sobě vzájemně cítíte, překoná všechny zkoušky. Povídáte si celé noci a mezitím se milujete. Nemůžete se jeden bez druhého obejít: jste šíleně zamilovaní, možná poprvé v životě. Je to fáze, kterou bychom chtěli prožívat donekonečna.

Biochemici ukázali, že během této fáze produkuje lidský mozek hormon zvaný fenyletylamin. Právě díky tomuto hormonu prožíváme stavy euforie, když jsme zamilovaní. Má stejné účinky jako kokain. Když vás vaše vyvolená nebo váš vyvolený v této fázi opustí, je to hrozná ztráta a utrpení. Jste-li závislí na fenyletylaminu, budete to vy, kdo odejde, až ucítíte, že se vášeň zmenšuje, abyste našli někde jinde nový příliv vášně, který produkci fenyletylaminu obnoví. Přecházíte z jednoho vášnivého vztahu do druhého a nejste schopni skutečného milostného závazku.

Pokud se naopak smíříte s poklesem vášně, váš mozek nahradí produkci fenyletylaminu produkcí endorfinů, které mají stejné vlastnosti jako morfin. Budete tedy prožívat dny plné poklidného štěstí - budete si moci klidně a pokojně spát v náručí. Budete se cítit dobře jako nikdy, v harmonii s celým životem. Váš vztah vás bude naplňovat.

Vášeň se však bohužel vytrácí! Ve skutečnosti jste během fáze vášně nebyli zamilovaní do druhého člověka; byli jste zamilovaní do pocitů, které vaše představy o tom druhém vyvolávaly ve vašem těle a ve vaší hlavě. Ignorovali jste jeho nedostatky; viděli a slyšeli jste jen to, co vám vyhovovalo; všechno, co by mohlo vaši vášeň narušit, jste opomíjeli. A pak jste se vzali, nebo jak říkají Španělé, jste se spolu „zabydleli“; začali jste být stále spolu, začali jste spolu bydlet.

Boj o moc

Vaše tělo a vaše hlava si však už na účinky fenyletylaminu a endorfinů zvykly. Jste stále šťastní, ale intenzita vašeho štěstí se zmírnila a postupně se vracíte na zem. S překvapením si všímáte, že váš pohádkový princ se někdy chová jako ošklivý žabák, že vaše nádherná princezna stále častěji vystrkuje drápky. Dostáváte se do kontaktu se skutečnou osobností toho, s nímž jste navázali milostný vztah.

Vstupujete do druhé fáze partnerského vztahu: boje o moc. Úzkost a nejistota svádění a vášně vás nutily ukazovat se v tom nejlepším světle; když máte své štěstí zabezpečeno a jste si jisti, že vás ten druhý miluje, můžete se uvolnit a projevit, jací doopravdy jste. Už nic nehrajete, jste sami sebou a začínáte říkat, ba dokonce vyžadovat, co od vašeho vztahu očekáváte. Už jste to říkali, ale ten druhý byl zaslepený obdivem k vám a vlastně neslyšel, co mu sdělujete. Pokud je pravda, že láska je slepá, platí také, že ohlušuje.

A tak si začínáte uvědomovat, že ten druhý tak docela nesdílí vaše názory na trávení volného času, peníze, bydlení, dělbu domácích prací, počet dětí a jejich vzdělání, na přátele, frekvenci sexuálních styků, způsob a místo trávení dovolené, výběr filmů... zkrátka způsob, jak prožívat milostný vztah a jak do něj investovat.

Uvědomujete si, že on klade důraz na svou kariéru, zatímco vy byste chtěla, aby se víc věnoval rodině. Uvědomujete si, že ona se chce s vámi milovat, ale po svém. Vy jste pořádná, on nechává všechno všude povalovat. Máte rád logickou argumentaci, ona do všeho dává emoce. Vy máte ráda velká rodinná setkání, on raději jde na na ryby nebo do hospody se svými kamarády. Vy si rád přečtete noviny, ona by vám pořád něco chtěla vyčítat. Vy máte ráda televizní seriály, on dává přednost sportovním přenosům. On by chtěl v důchodu žít na chalupě, vy byste raději byla nablízku vnoučatům. A tak dále.

Tento boj o moc je nevyhnutelný, ba dokonce nezbytný. Právě při tomto boji se můžeme dozvědět víc o svém partnerovi a máme možnost prosazovat své potřeby a svá očekávání od vztahu. Tento boj umožní partnerům, aby se vůči sobě vymezili. Naneštěstí se většina párů v tomto zápase zasekne a dostane do slepé uličky:

„Ty jsi začal!“

„Ne, to ty!“

„Proč neposloucháš, když s tebou mluvím.“

„Ty a ta tvoje prokletá rodina! Jste všichni stejní.“

„Co abys přestal kritizovat a zkusil to změnit.“

„Proč všechno odkládáš na zítřek?“

„Vzpamatuj se.“

„Co kdyby ses začal/a chovat jako pořádný chlap/pořádná ženská!“

„Co jsem komu udělal/a, že mě pánbůh spojil zrovna s tebou?“

„Ty to snad děláš schválně!“

„Už jsem to říkal/a stokrát.“

„Ty je (děti) vždycky necháváš dělat, co se jim zamane.“

„Měl by ses o ně (děti) víc starat.“

„Chceš mít vždycky pravdu.“

„Dobrá, tak rozchod!“

„Tak vypadni!“

Tyhle výroky asi dobře znáte. Nic si z toho nedělejte, to je normální. Naši dva intimní a vášniví milenci se v této fázi změnili na intimní nepřátele. Milují se a chtějí v tom pokračovat, ale rozmíšky jsou stále častější. Tyto spory jsou zapříčiněny rozdíly mezi muži a ženami, rozdíly mezi tímto konkrétním mužem a touto konkrétní ženou; stojí za nimi však také naše nesplněná očekávání od partnerského vztahu a paradox vášně, s nímž se seznámíme v následující kapitole.

Tabulka 2: Intimní nepřátelé - Každý z nich se snaží přesvědčit toho druhého, aby převzal JEHO pojetí partnerského vztahu.

Já - My - Ty

V tomto stadiu se rozhoduje o budoucnosti páru. Více než polovina manželství se rozvede a mnozí z nich zopakují stejný vývoj vztahu s novým partnerem. 30% párů rezignuje, vytvoří nevyvážený partnerský vztah a zahájí válku přerušovanou krátkými obdobími klidu (zvýšení produkce fenyletylaminu) a budou se snažit si vztah vykompenzovat v práci, v rodině nebo jinde. Sotva 20% párů se podaří přeměnit tento nevyhnutelný boj o moc na rozdělení moci, třetí etapu partnerského vztahu.

Rozdělení moci

Abychom dobře porozuměli párové dynamice, přirovnejme si ji k průběhu jednoho dne. Čtyřiadvacet hodin tvoří den a noc, jejichž délka se liší podle ročního období. Den naplňuje světlo a různé aktivity. Noc zase tma a odpočinek. Za úsvitu a za soumraku se den a noc potkávají. Tato dvě období jsou naplněná harmonií a mírem - není noc ani den, vítr nefouká, ptáci nezpívají, jako by se zastavil čas. Je vidět, jak den a noc patří k sobě a tvoří jeden celek, jako jin a jang, které spolu vytvářejí Tao.

Muž má své jedinečné schopnosti a svůj způsob, jak prožívat život v partnerském vztahu; žena má své jedinečné schopnosti a svůj způsob, jak prožívat život v partnerském vztahu. Žena může plnit základní a další funkce (těhotenství, porod a kojení, svádění, péče o vztah, přijímání druhého, schopnost symbiotického vztahu), které muž plnit nemůže, ba dokonce je ani nemůže pochopit. Muž má schopnosti (fyzickou sílu, materiální tvořivost, soutěživost, neodbytnost^9, instinkt lovce, potřebu autonomie), které u ženy nejsou nebo u ní nejsou rovnocenné jako u muže, a žena je ani nemůže pochopit. Muž nemůže plnit základní ženské funkce, stejně jako noc nemůže plnit funkci dne a naopak. Můžeme po těch dvou chtít, jen aby se doplňovali a tvořili jeden celek - noc a den čili pár. Žena nemůže po muži žádat, aby s ní souzněl v symbiotickém vztahu, jak to umí ona s dítětem, které nosí pod srdcem; muž nemůže očekávat, že žena se zapojí do jeho aktivit, jak to zažívá s některým ze svých kamarádů. Tato očekávání jsou jen iluzorní, stejně jako tolik jiných.

9. Neodbytnost neboli intruzivita: neologismus, z anglického intrusive-ness.

Když dojde k rozdělení moci, jeden i druhý, poté co poznali individuální zvláštnosti právě tohoto muže a této ženy, se smíří s tím, že budou tyto zvláštnosti, tak rozdílné a někdy i rozporuplné, využívat k tomu, aby pracovali na svém vztahu. Ani jeden, ani druhý se nebude snažit partnera změnit, aby vyhovoval jeho očekáváním; ani jeden ani druhý nebude svalovat na partnera zodpovědnost za nenaplnění vlastních pubertálních představ o vztahu. Oba dva si uvědomí, že jsou milenci a zároveň intimní nepřátele (rozpory budou vždycky existovat i v tom nejšťastnějsím vztahu), ale budou klást důraz na intimitu a osobní přínos - byť rozdílný - každéno z partnerů do vztahu. Budou těžit^10 z dobrých vlastností toho druhého ve prospěch páru (a rodiny). Budou se dělit o moc, která se přenese na pár jako celek, protože pochopí, že jejich potřeby může uspokojit pouze pár, a nikoliv partner.

10. Těžit - využívat, dosahovat díky něčemu lepších výsledků, používat ke svému prospěchu. (Ach! Zase ten slovník...)

Závazek

Jedním z hlavních ukazatelů, zda si pár rozdělil moc a je připraven vstoupit do čtvrté fáze svého vývoje, je, že si partneři znovu dokážou povědět „miluji tě“ nebo „mám tě rád/a“. Během boje o moc bylo „miluji tě“ často zatlačeno do pozadí a dominovalo „nesnáším tě“. Říci během této fáze „miluji tě“ znamenalo dát větší moc partnerovi. „Miluji tě“ ze třetí fáze vztahu má zcela jiný význam. Toto „miluji tě“ neznamená „láskou bych tě snědl/a“ jako ve vášnivé touze po splynutí na začátku vztahu, ale spíš „zavazuji se“. Znamená:

- „Znám teď tvé nedostatky a dobré vlastnosti, tvé silné a slabé stránky, ale souhlasím, že s nimi budu žít.“

- „Už nejsi ta nádherná, kouzelná princezna, o které jsem snil, už nejsi ten kouzelný, nepřekonatelný princ z mých snů, na tvém těle se podepsal zub času, ale je mi s tebou moc dobře.“

- „Znám trochu lépe tvé potřeby a očekávání od našeho vztahu a zavazuji se, že udělám všechno pro jejich uspokojení; víme dobře, že se mi to nepodaří, ale já vím, že ty oceníš mé úsilí.“

- „Už tě nechci změnit, přijímám tě takového, jaký/takovou, jaká jsi.“

- „Nejsi ideální partner, mohl/a bych žít s někým jiným, ale jsem spokojený/á s tím, jakou cestu jsme spolu urazili, a v tomto vztahu chci zestárnout.“

- „Miluji tě“ ze čtvrté fáze znamená ve skutečnosti „miluji nás“. Milenci se stali skutečnými komplici. Právě v této etapě by se mělo směřovat ke svatbě, a ne ve chvílích oslepující vášně.

Otevřenost vůči druhému

Je snadné rozlišit například v restauraci starší páry, které se stále milují, od těch, kde si partneři vyhlásili válku a nedaří se jim komunikovat. Šťastné páry se navzájem dotýkají, dívají se na sebe, mluví spolu; září jim oči; chovají se živě. Sálá z nich harmonie a mír a pro nás ostatní jsou příkladem, že život ve dvou je možný. Tomu já říkám otevřenost vůči druhému neboli poslední etapa vývoje vztahu.

Ostatně tyto páry, často už v důchodovém věku, se zapojují do společnosti, dělají dobrovolnickou práci nebo jsou zkrátka připraveny podělit se o své štěstí se svými dětmi, vnoučaty, s bezprostředním i vzdálenějším okolím. Vyzařuje z nich velká vstřícnost, kterou překypují navzdory těžkým životním zkouškám. Jsou příkladem hodným následování a ostatní jim často závidí.

Naopak je v restauraci snadné identifikovat páry, které jsou právě v etapě vášně, nebo ty, které nikdy nepřekonaly boj o moc. Ti spolu sotva prohodí pár slov; muž si často čte noviny nebo se rozhlíží kolem sebe; žena se sklopenou hlavou pohlíží na muže úkosem, doufá, že se o ni muž bude zajímat, a má mu za zlé, že tak není. Napětí mezi těmi dvěma je jasně patrné, stejně jako vášeň u mladých párů.

* * *

Ve skutečnosti nejsou popsané etapy od sebe tak jasně odděleny; prolínají se a překrývají. Avšak ilustrují dobře základní fáze, kterými prochází vývoj každého páru v okamžiku jeho vzniku.

Úvahy

Zdálo se mi smutné a rozporuplné, že láska může být neradostnějším z lidských citů, a také tím nejbolestnějším...

...dynamika lásky je tak mocná, že nás může doslova proměnit...

...touha svádět, ovládat druhého prostřednictvím citů, obsahuje faktor vztahové nerovnováhy. A to proto, že milostný cit je biochemicky spjat s pocitem ztráty kontroly...

...zamilovat se je jako kupovat akcie. Stejně jako na čas ztrácíme kontrolu nad investovanými penězi, ztrácíme také city soustředěné na milovanou bytost. A stejně jako nemůžeme zasahovat do chodu burzy, nemůžeme předvídat budoucnost milostného vztahu. A faktor rizika v lásce nás tak děsí...

...milostné vztahy jsou prostorem, kde vládne touha po slasti a strach z odmítnutí - je takřka nemožné je udržet v rovnováze...

Ukázky z knihy Paradox vášně Deana Delise a Cassandry Phillipsové

6. Paradox vášně

Z popisu etap milostného vztahu můžeme vydedukovat, že tu vždycky působí dvě síly, které se doplňují, ale také si odporují - v tom je onen paradox. Tyto dvě síly ostatně najdeme i ve dvou pojetích manželství.

Dvě protichůdné a přitom doplňující se síly

V tradičním pojetí manželství by mělo spojení páru trvat celý život - jste spojeni v dobrém i zlém a nic by vás nemělo rozdělit. Mimo pár už nic neexistuje. Vyjádřeno matematicky, jedna plus jedna rovná se jedna. Tato první síla je tendence ke splynutí, s níž se setkáváme spíš ve fázi vášně, kdy naše těla a duše se spojí v jedno, než v boji o moc, kdy se snažíme využít druhého, abychom si zajistili uspokojení vlastních potřeb.

Jako reakci na toto pojetí vymysleli Severoameričané „mariage open“, tedy otevřené manželství, velmi populární v letech 1975-1985. Pár v takovém otevřeném vztahu měl spolu děti, oba si navzájem poskytovali určité služby a pomáhali si, ale odmítali veškerou exkluzivitu, včetně výlučnosti sexuální. Takový pár mohl mít i oddělené ložnice, nebo dokonce oddělené bydlení. Tehdy bylo v módě, že se každý věnoval svým aktivitám, měl svou vlastní síť přátel, jezdil sám na dovolenou atd. Vyjádřeno matematicky, jeden plus jeden se rovnalo jeden plus jeden. Ve skutečnosti opravdový pár neexistoval, jen se využíval, aby zajistil uspokojení základních potřeb (sexuálních, ekonomického zabezpečení a byl i únikem před samotou...). „Mariage open“ ukazuje na druhou základní sílu - potřebu autonomie každého jednotlivce.

Každý pár je ovlivňován těmito dvěma silami, které se mohou projevovat následovně:

„Potřebuji se s tebou spojit v jeden celek, abych byl/a kompletní a zaplnil/a vnitřní prázdnotu, ale zároveň se v tobě nechci ztratit, chci zůstat sám/sama sebou. Miluji tě, ale nejsem ty a nechci se stát tebou.“

Tabulka 3: Dvě síly v paradoxu vášně

Já - My - Ty

1. Potřeba vášnivého splynutí

2. Potřeba autonomie

Na začátku milostného vztahu jsou oba partneři ve stejném stavu - přejí si vybudovat vztah a nejsou si jisti, zda se jim to může podařit. Ti dva se tedy snaží chovat co nejsvůdněji, aby mohli druhého citově ovládnout. Prozrazují tak strach, že budou odmítnuti, a budují si jistotu, že budou milováni.

Jak už jsme se výše zmínili, právě v tomto období, milé dámy, jsou vaši muži nejvíc okouzlující, nejvíc pozorní a citliví a vyvolávají dojem, že vy jste středem jejich života. Právě v tomto období, pánové, jsou vaše ženy nejkrásnější, nejcitlivější; vždycky s vámi souhlasí a vy máte dojem, že jste si našli družku na celý život. A oba dva žijete jen pro ty chvíle, kdy budete spolu. Všechno ostatní je jakoby ve stínu. Jste zamilovaní a jen na tom záleží. Jenže po určité době je vaše potřeba spojení uspokojena a vy začínáte pociťovat potřebu určitého odstupu. Uspokojení potřeby splynout s druhým totiž tuto potřebu potlačuje. Musíte se tedy stáhnout, aby se ve vás potřeba splynutí znovu objevila. Vášeň zabíjí touhu a touha se může znovu objevit jen tehdy, když nebude uspokojována - toužím po tom, co nemám, nikoliv po tom, co vlastním. „Když jsi daleko, toužím se k tobě přiblížit; když se tebou nasytím, chci se vzdálit.“ To je paradox vášně.

Pokud potřeba odstupu, autonomie, oddělení přichází u obou milenců ve stejnou dobu, je to dokonalé. A pokud se navíc touha po splynutí objeví také simultánně, ve vztahu panuje dokonalá rovnováha. Nebuďme však naivní - realita je zcela jiná; dva jedinci nemohou mít stejnou potřebu autonomie a splynutí.

Ve skutečnosti je cílem celého procesu svádění zajistit si emocionální nadvládu nad tím druhým, tedy udělat všechno pro získání jeho lásky, a to z hlediska emotivního i sexuálního. Jakmile je tato jistota získána, postupně přestáváme se svůdným chováním. Pokud - a to se ve skutečném životě stává - během období vášně přestane se svůdným chováním jen jeden z partnerů, druhý dostane strach, že bude opuštěn a následně sám posílí své svádivé projevy, bude víc a častěji toužit po splynutí s tím druhým, aby znovu získal jistotu, že je milován, a také emocionální kontrolu nad tím druhým.

Ten, kdo začne jako první omezovat projevy svádění, je tím, kdo se cítí ve vztahu bezpečněji. Vzdaluje se nikoliv proto, že by toho druhého už nemiloval, ale proto, že chce být sám se sebou a věnovat se kromě milostných aktivit také jiným věcem - znovu navázat kontakt s přáteli, věnovat se koníčkům, plnit své pracovní povinnosti nebo se věnovat svým vlastním projektům.

Je to vlastně způsob, jak povědět: miluji tě, chci s tebou žít, ale existuji i mimo tebe. Záleží mi na našem „my“, ale nechci se omezovat jen na ně. Mám tě rád/a, ale nejsem ty.

Avšak pokud jeden z nich chce získat odstup ve stejnou chvíli, kdy ten druhý cítí potřebu vášnivého splynutí nebo potřebuje cítit, že ho ten druhý miluje, je tu riziko emocionální nerovnováhy ve vztahu a vzniku začarovaného kruhu. Čím víc se jeden vzdaluje, tím víc se druhý přibližuje; čím víc se jeden přibližuje, tím víc se druhý vzdaluje. Následek tohoto začarovaného kruhu - jeden začíná ovládat a druhý začíná být ovládán.

Selský rozum nám říká, že by stačilo, aby ten, kdo chce získat odstup, ujistil toho, kdo se cítí opuštěny. Ale proč vkládat na ramena dominujícího partnera veškerou zodpovědnost za nerovnováhu ve vztahu? Také bychom mohli po ovládaném partnerovi chtít, aby byl trpělivý a počkal, až ten druhý znovu pocítí potřebu splynutí. Vidíte, jak složitý je tento paradox vášně? Je to etapa rozdělení moci, kdy by si partneři měli vytvořit to, čemu D. Delis a C. Phillipsová^11 říkají přiměřený odstup, tedy prostor, v němž je možné uspokojit potřebu splynutí i potřebu autonomie.

11. Dean Delis a Cassandra Phillips, Le paradoxe de la passion ou les jeux de l'amour et du pouvoir, Éd. Laffont, Paris, 1992.

Všechny páry se tedy musí naučit zvládat určitou nerovnováhu v citovém vztahu, protože v každém páru dochází k určitému boji o moc, o kontrolu nad zdrojem uspokojení milostných potřeb. To je naprosto normální. Avšak někdy se tato nerovnováha zvětší a vzniknou konflikty.

Test vztahové nerovnováhy

Pokud chcete zjistit, zda vašemu vztahu hrozí vztahová nerovnováha, odpovězte ano nebo ne na patnáct následujících otázek^12 a pročtěte si dvě následující kapitoly, abyste zjistili, zda jste ve vašem vztahu ovládající či ovládaní:

12. Upravený dotazník výše zmíněných D. Delise a C. Phillipsové.

1. Má jeden z vás majetnické sklony, nebo na druhého dokonce žárlí?

2. Stává se, že jeden z vás na druhého stále nebo velmi často čeká (slíbené, ale neuskutečněné telefonické hovory; opakované pozdní návraty domů..)?

3. Je jeden z vás považován za dobrého a druhý za špatného? Je jeden z vás očerňován okolím nebo rodinou? (Jak s ním můžeš žít?)

4. Věnuje jeden z vás větší úsilí tomu, aby vyvolal dialog nebo nastolil komunikaci? Říká jeden z vás často „mluv se mnou“ a druhý „a o čem mám mluvit“?

5. Říká jeden z vás „mám tě rád/a“ častěji než ten druhý? Ptá se jeden z vás často druhého „máš mě rád/a“?

6. Stává se, že ve společnosti s jinými lidmi přitahuje jeden z vás snadno pozornost opačného pohlaví? Stydí se jeden z vás za chování druhého na veřejnosti nebo je mu za partnera trapně?

7. Je jeden z vás k druhému po milování méně něžný? Milujete se z „hygienických důvodů“, z povinnosti, nebo abyste druhého potěšili?

8. Touží jeden z vás více rozebírat vztahové problémy? Říká jeden z vás často „musíme si promluvit“?

9. Když si vyjdete s přáteli, cítí se jeden z vás opuštěný, zatímco ten druhý má dojem, že je pod dozorem? Cítí se jeden z vás lépe s přáteli, než kdybyste byli spolu sami?

10. Má pro jednoho z vás jeho kariéra větší význam než pro toho druhého? Má jeden z vás tolik práce, že se ten druhý cítí opuštěný?

11. Cítí se jeden z vás frustrovaný nebo nespokojený se vztahem, zatímco druhý ho považuje za vyhovující? Je jeden z vás obviňován, že hledá „mouchy“ tam, kde žádné problémy nejsou?

12. Máte problém udržovat spolu konverzaci, když jste sami v restauraci? Máte dojem, že komunikace probíhá jen jednosměrně?

13. Pokud nejste manželé, zavádí jeden z vás častěji než ten druhý rozhovor na téma závazku?

14. Pokud jste manželé, mluví jeden z vás častěji než ten druhý o možnosti mít děti (nebo ještě jedno dítě)?

15. Když se hádáte, je jeden z vás obviňován, že je egocentrický, sobecký, bez zájmu, zatímco druhý je označován za majetnického, příliš náročného nebo závislého?

A teď sečtěte, kolikrát jste odpověděli ano a kolikrát ne. Pokud jste na všechny otázky odpověděli ne, pravděpodobně jste ještě v období líbánek. Užívejte si to, ale nezapomínejte, že vášeň dříve nebo později pomine...

Pokud jste odpověděli jednou až třikrát ano a žijete spolu víc než pět let: bravo! Pravděpodobně jste se naučili rozdělit si moc a udržovat mezi sebou alespoň minimum vášně.

Pokud máte mezi 3 až 10 ano, jistě zažíváte dobré i špatné chvíle jako každý normální pár. Pokud se seznámíte s kapitolami o ovládaném a ovládajícím, pravděpodobně se vám podaří nastolit lepší rovnováhu ve vztahu a znovu probudit vášeň.

Pokud máte víc než 10 ano, důrazně vám doporučuji navštívit manželského poradce nebo psychologa, protože jsem přesvědčen, že jeden z vás vážně uvažuje o rozvodu, že jeden z vás se ve vztahu dusí, zatímco druhý se cítí nepochopen. Neobviňujte se, to není vaše chyba ani chyba vašeho partnera; vina je jedině v paradoxu vášně a ve vašich komunikačních problémech, které jsou zapříčiněny vaší neznalosti tohoto paradoxu a rozdílů, jež mezi vás kladou překážky.

Vlastně čím víc kladných odpovědí jste nasbírali, tím víc je ve vašem vztahu nerovnováhy a tím víc riskujete, že se zamotáte do začarovaného kruhu paradoxu vášně, tedy že se ve vašem vztahu začne projevovat dominance - jeden z vás se bude cítit ovládaný a odmítaný, zatímco druhý se bude dusit a cítit se využívaný. Čím déle budete čekat s vážným řešením této nerovnováhy, tím víc se nerovnováha bude zvětšovat, až nakonec nastane okamžik, kdy se váš vztah rozpadne.

Úvahy

V každém vztahu, kde se ze dvou lidí stane jedna bytost, jsou konečným výsledkem dva polo-lidé.

Wayne Dyer

Nejsem na světě proto, abych naplňoval tvé potřeby.

Ty nejsi na světě pro naplňování mých potřeb.

Já si jdu svou cestou, ty zase svou.

Pokud se setkáme, tím líp.

Pokud ne, nedá se s tím nic dělat.

Fritz Perls, psychoterapeut

Má moc spočívá v ovlivňování. Jinak nemám vůbec žádnou moc. V politice tuto moc nemají, vládne se spoustou nátlakových skupin a lobby.

Lise Payettová, spisovatelka

Nikdy nejsme tak bezbranní vůči utrpení, jako když milujeme.

Sigmund Freud

Teprve když se staneme někým, začneme si uvědomovat, že nejsme nikdo.

Placide Gaboury, filozof

Každý může být nešťastný, ale abychom dokázali učinit sami sebe nešťastnými, musíme se naučit, jak na to. A těch několik ran, které nám osud uštědří, k tomu nestačí.

Paul Watzlawick

7. Jste ve vztahu ovládáni?

V předcházející kapitole jsme viděli, že paradox vášně může v partnerském vztahu vytvořit nerovnováhu a vnést do něj prvek dominance - ovládající chce získat určitý odstup a ovládaný se chce ujistit ve své lásce a cítí potřebu splynutí. V této a následující kapitole se dozvíme, jaké jsou charakteristické vlastnosti ovládaného a ovládajícího a co může každý z nich dělat, aby se vztah znovu vrátil k rovnováze.

Charakteristické rysy ovládaného

Ovládaný miluje, miluje toho druhého tolik, že to snad ani není možné. Je schopen udělat cokoliv, ano, skutečně říkám cokoliv, aby vztah vydržel. Závislý partner je ve víru vášně, neovládá své emoce. Vnímá první známky vznikajícího odstupu a začíná pociťovat úzkost. Ve své lásce viděl partnera v lepším světle; při hrozícím riziku, že ho ztratí, si ho přímo idealizuje. Z prince na bílém koni se stává král.

Ovládaný si uvědomuje, že mu partner stále častěji zapomíná zavolat, chodí stále později, méně často mu dává dárky atd. S těmito zjištěními začíná ovládaným zmítat strach a jevit se naděje: strach, že bude zavržen, že přijde o svou lásku, a naděje, že získá ve vztahu také trochu moci. Chce svého partnera znovu získat a používá stejné taktiky jako na začátku vztahu. Ovládajícího to odpuzuje a strach závislého partnera tak narůstá.

Patologicky závislý partner je dokonce připraven obětovat vztahu svůj život a identitu. Takový závislý partner se stává ozvěnou toho druhého; hlavně se mu nechce znelíbit. Trpí úzkostí, je zcela ochromený a veškerá jeho pozornost se soustředí na strategie, jak druhého znovu získat. Začne vyvíjet velké úsilí a netuší, že nejlepší způsob, jak znovu získat dominantního partnera, spočívá v tom, že se o to nebude snažit.

Jenže ovládaný je navzdory všemu přesvědčen, že láska nakonec všechny partnerské problémy vyřeší. Neustále opakuje: „Miluji tě.“ A právě tak často se ptá: „A ty mě taky miluješ?“ Sexuální touha ovládaného se stupňuje; vyvíjí se často až k posedlosti, protože každý pohlavní styk je balzámem na jeho obavy. Milování symbolizuje největší touhu závislého partnera - splynutí s milovanou bytostí.

Závislý partner také prožívá rozporuplné pocity. Cítí ambivalenci mezi svým duchem, který mu radí opustit tento vztah plný trápení a ponižování, a srdcem, kterému říká, ze nikdy v životě tak nemiloval a že ocitnout se bez tohoto partnera by znamenalo konec světa.

Zpočátku závislý potlačuje svůj hněv, zahořklost. Ovšem jen na začátku, protože jeho frustrace narůstá. Jakmile se však hněv projeví, působí autodestruktivně: závislý partner začne být žárlivý a majetnický. Někdy se může tvářit netečně; může také používat vydírání nebo hrozit sebevraždou. Někdy vybuchne a uchýlí se k fyzickému násilí, aby se ujistil, že má moc, kterou ztratil.

Na první pohled se zdá, že ovládaný je obětí paradoxu. Ve skutečnosti je však jedním z jeho účastníků a tento paradox nevědomky a nedobrovolně udržuje.

Co může ovládaný dělat

Ke znovunastolení rovnováhy ve vztahu může ovládaný využít několik různých strategií. Především musí pochopitelně přestat zkoušet svádět, protože to dominantního partnera odpuzuje. Také musí přestat s rozvíjením katastrofických scénářů - není pravda, že bez toho druhého by zemřel. Pokud se dominantní partner rozhodne ho opustit, ovládaného to bude jistě velmi trápit, ale není pravda, že na lásku se umírá.

Nejlepší prostředek, který může ovládaný využít k posílení vztahu, je investovat energii jinam než právě do milostného vztahu; najít si nějaký nový osobní cíl nebo se vrátit ke starým zájmům, obnovit kontakty s přáteli či rodinou, vrátit se do práce nebo se začít víc zabývat pracovními záležitostmi..., jednoduše najít nové zdroje potěšení a sebedůvěry, díky kterým si ten druhý také na chvilku vydechne.

Smířit se s dočasnou samotou, prožít svůj smutek, když se partner vzdaluje, použít hněv jako zdroj energie, smířit se s tím, že změním sebe, ale ne toho druhého, čelit svému strachu z rozchodu, jednat tak, jako by tu ten druhý nebyl, porozumět oné hře protichůdných a navzájem se doplňujících sil... to jsou další strategie, které ovládaný může využít, aby využil paradox vášně ve svůj prospěch.

Je třeba pochopit, že když si dominantní partner trochu vydechne a uvědomí si, že by mohl přijít o emocionální nadvládu nad tím druhým, zvýší se jeho úzkost a znovu se objeví touha po splynutí s partnerem. Pokud ne, ovládaný partner, který nabyl více sebedůvěry, se smíří s odstupem dominantního partnera a může se třeba i rozhodnout ukončit vztah, pokud v něm nenalézá ani trochu uspokojení své legitimní potřeby po splynutí.

Ovládaný partner není obětí paradoxu, jak by se na první pohled mohlo zdát. Je jedním z jeho aktérů. Může tento paradox udržovat nebo využít určitého odstupu a zkusit znovu nastolit emocionální rovnováhu ve vztahu. Ovládaný partner musí přestat věřit, že splynutí a vášeň jsou synonymem lásky a že tento typ lásky je všemocný. Vášeň je jen jednou dimenzí lásky; láska je větší než vášeň. Avšak dokonce ani Láska s velkým L není nic bez poznání.

Příklad ze života

Magdalena byla krásná, vysoká padesátiletá žena. Když poprvé otěhotněla, vzdala slibné kariéry ředitelky pečovatelské služby, aby se mohla věnovat rodině, údržbě velkého domu a pomáhat Jiřímu, věhlasnému zubaři, v jeho kariéře a podnikání s nemovitostmi.

Když za mnou přišli na konzultaci, byli manžely už skoro třicet let. Jiří před třemi měsíci odešel z domova, říkal, že je to „dočasná separace, na zkoušku“. K tomuto rozhodnutí dospěl, poté co na jeho klinice začala pracovat jedna administrativní pracovnice, se kterou měl možnost při pracovních obědech vést důvěrnější rozhovory. K této ženě, která žila sama a byla o několik let mladší než Magdalena, nebyl lhostejný; s ní pociťoval příliv vitality. Byla zajímavá a přinášela něco nového. Ale k ničemu dalšímu mezi nimi nedošlo, protože ona si prý nechtěla nic začínat se ženatým mužem.

Jiří se ve svém manželství nudil čím dál víc a připadalo mu, že Magdalena pro něj už nepředstavuje žádnou výzvu, mluví jen o domě, dětech a problémech s nemovitostmi. Nechtěl však Magdalenu opravdu opustit, dokud nebude mít jistotu, že ho přijme jiná žena; měl strach ze samoty a z toho, že nebudou naplněny jeho základní potřeby. Dokonce po svém odstěhování nosil Magdaleně každý týden prádlo na vyprání a každých čtyři až pět dní doma (a s Magdalenou) přespal a nechal jí na starosti správcovství svých dvou domů.

Magdalena se podřizovala sexuálním touhám svého manžela, souhlasila, že ho bude doprovázet při cestách mimo město, prala jeho prádlo, starala se o jeho finance a vždycky měla navařeno, kdyby se náhodou zastavil. Pro ni každý sexuální styk, každé pozvání, každý rozhovor o nemovitostech, každá nečekaná návštěva představovaly důkaz lásky a oživovaly v ní naději, že se muž vrátí. Tolik Jiřího milovala a věřila, že tak se má chovat milující žena. Nechtěla mu nic odmítnout, protože on byl jediným smyslem jejího života, když děti už odešly a studovaly a bydlely mimo domov. Stala se na něm citově závislou a byla na pokraji deprese, protože cítila, že mezi ní a Jiřím, pro kterého žila, se rozprostírá prázdnota.

Jak to u mě bývá často, rozhodl jsem se po čtyřech nebo pěti setkáních s oběma partnery společně (to mi pomáhá vnímat dynamiku jejich vztahu), že budu více pracovat s tím z partnerů, který bude spolupráci více otevřený a zároveň víc potřebuje změnu. V tomto případě to byla Magdalena. Vídal jsem se s Jiřím jednou za měsíc a s Magdalenou každý týden.

Magdalena si rychle uvědomila, že kromě vztahu se svým manželem nemá vlastně žádnou vlastní identitu a že právě její vyčkávavý a servilní postoj způsobil, že k ní Jiří ztratil veškerý obdiv, i když sexuálně po ní dosud toužil; tato ztráta obdivu a utlumení pocitu odpovědnosti za společné štěstí a štěstí své manželky ho dovedly až k tomu, že začal zpochybňovat život, který si s ní vybudoval. Jak mohla Magdalena znovu získat sebeúctu a obdiv Jiřího?

Magdalena vždycky snila o tom, že bude studovat literaturu. Manžel a děti byli pryč, tudíž teď měla dost času a odvážila se přihlásit na univerzitu. Byla nadšením bez sebe, když ji přijali. Začala věnovat stále víc času přednáškám a přestala - ač nerada a s mým povzbuzováním - prát Jiřímu prádlo, začala odmítat jeho pozvání a veškeré žádosti nájemníků z Jiřího nemovitostí přesměrovala do jeho kanceláře. Dokonce se mi přiznala, že si všimla „jistého zájmu“ o svou osobu ze strany jednoho profesora a několika studentů, mladších než ona sama. Vůbec tomu nemohla uvěřit - vždyť byla padesátnice, opuštěná manželem. Jak mohla přitáhnout pozornost mužů? Začala si znovu důvěřovat, protože zjistila, že ještě dokáže upoutat pozornost mužů. Nadále vzdorovala Jiřímu, a to i v oblasti sexu.

Myslíte si, že se na mě Jiří kvůli tomu zlobil? Naopak, její proměna v něm oživila obdiv, který k ní vždycky choval, stále víc obdivoval novou Magdalenu, tu, která vyprávěla s nadšením o tom, co dělá, místo aby ho neustále kritizovala, že s ní není a že se o ni nezajímá. Dozvěděl se dokonce spousty věcí o literatuře a díky mým zásahům také o tom, jak se za svou manželku necítit zodpovědný a přitom jí poskytnout podporu, kterou potřebuje, i pozornost, kterou od něj očekává a na niž má právo.

Jistě, trochu mi má za zlé, že toho musí doma dělat poněkud víc než dřív a že se musí víc starat o své domy (pokouší se je prodat), ale už neobnovil nájemní smlouvu ve svém novém bydlišti. A protože je mu Magdalena méně k dispozici a častěji mu něco odmítá, posílil se jeho strach, že by ji mohl ztratit, a začal po ní víc toužit.

Úvahy

A můj úsměv, žel, zmůže míň než váš hněv!

A ani mé prosby nevzbudí více lásky!

Přitom čím víc jej miluji, tím víc mi uniká!

William Shakespeare

Echo byla nymfa v řecké mytologii, která se dopustila chyby a znelíbila se jedné bohyni. Byla známá svým konverzačním talentem a bohyně ji potrestala tím, že ji odsoudila navždy opakovat slova druhých. Avšak skutečné drama pro Echo nastalo tehdy, když se zamilovala do mladého a krásného Narcise. Echo se k němu přiblížila, ale Narcis ji odmítl, když pochopil, že dokáže jen opakovat to, co slyší.

Stejně činí i podřízený partner nebo podřízená partnerka.

Zamilovanost je prostý stav umrtvené vnímavosti.

H. L. Menken

Láska je jako horečka, rodí se i zaniká, aniž by to vůle mohla nějak ovlivnit.

Stendhal

Byl/a jsem k ní/němu tak pozorný/pozorná. Dělal/a jsem všechno, abych se jí/mu zalíbil/a. Opravdu jsem se snažil/a, ale ona/on nikdy nebyla/nebyl spokojená/spokojený.

Podřízený či ovládaný partner

8. Jste ve vztahu ovládající?

Charakteristické rysy ovládajícího partnera

Ovládající má ve vztahu roli „padoucha“, protože právě on se vzdaluje od svého partnera a rozhoduje, zda bude vztah pokračovat, nebo skončí. Bývá to většinou on, kdo toho druhého opouští a kdo nese zodpovědnost za neúspěch vztahu. Nespravedlivě se mu vyčítá, že se o partnera dost nestaral, že ho dostatečně nemiloval.

Závislý, ovládaný partner prožívá úzkost z odmítnutí, naproti tomu dominantní, ovládající partner prožívá směsici provinilosti, hněvu, zmatku, pochybností a frustrace. Ví, jak jeho odmítáni tomu druhému ublíží. Váhá a také se obává samoty po rozchodu.

Ovládající partneři mají sklon hledat pro sebe omluvy a nejlepší výmluvou bývá bezesporu práce. Dominantní partner postupně přestává toho druhého svádět. Jeho sexuální touha klesá. S druhým stále méně verbálně komunikuje. Uzavírá se do mlčení a doufá, že bude mít pokoj.

Ovládající partner si často uvědomuje, že je uvězněn ve vztahu s někým, kdo ho miluje a potřebuje, ale o kom si není jistý, že ho ještě miluje nebo může milovat. Dusí se v tom vztahu, začíná se rozhlížet jinde a někdy udržuje mimomanželský vztah. V restauraci nebo i jinde můžeme snadno rozpoznat, který z partnerů je dominantní: uhýbá před úpěnlivým pohledem závislého partnera.

Ovládající partner se na závislého stále častěji zlobí, naopak závislý partner se na něj stále víc upoutává, protože se bojí, že bude opuštěn. Dominantní partner se navíc zlobí na sebe, že se nechává takhle svazovat. A cítí se provinile, že se zlobí a že se chová nepěkně. Žije ve vnitřní ambivalenci - vůči svému partnerovi cítí averzi a zároveň ho jeho partner přitahuje.

Protože se dominantní partner neumí rozhodnout, snaží se získat čas. Někdy dokonce přistoupí na svatbu a narodí se dítě, protože dominantní doufá, že čas všechno srovná. Někteří rezignují nebo se vzdají; stejně je potřeba mít nějakého partnera, s někým žít, tak proč ne právě s tímhle, vždyť se to dá vykompenzovat někde jinde. Ovládající partner také často navrhne provizorní separaci, která se však může protahovat donekonečna.

Zatímco ovládaný partner bude prožívat trápení po rozchodu, ovládající si prožije nejpernější chvilky, než se rozhodne, jestli odejde, nebo ne. A tyto okamžiky jsou ještě bolestnější tím, že se neodváží si o tom promluvit s partnerem, aby mu neublížil, a ani s žádnou další osobou; je ve své ambivalenci sám. Tato ambivalence ukazuje, že dominantní partner ještě toho druhého miluje, ale že je v tuto chvíli na opačném pólu paradoxu vášně, tudíž cítí touhu se oddělit: „Miluji tě, ale nejsem ty a nemohu být zodpovědný za všechny tvé potřeby; chci se starat o vztah, ale musím se také starat sám o sebe.“

Dominantní partner je v očích jeho závislého druha princem z pohádky, který se změnil v žabáka, místo aby se stal králem, jak ovládaný partner doufal.

Co může ovládající partner dělat

Především a hlavně se smířit sám se sebou a přestat se považovat za viníka nerovnováhy ve vztahu a problémů svého partnera. Skutečným viníkem je vztahová dynamika (splynutí versus autonomie), která k životu ve vztahu prostě patří. Dominantní partner by měl svůj hněv místo vůči partnerovi nebo sobě samému nasměrovat proti vztahové dynamice a využít zákonů paradoxu vášně.

Uvažování ovládajícího partnera se většinou neubírá správným směrem. Skutečným problémem není otázka, zda odejít, nebo zůstat, zda se rozhodnout pro partnera (partnerku), nebo milence (milenku), ale spíš co udělat, aby se do vztahu vrátila rovnováha.

Aby se tak stalo, ten, kdo je dominantní, musí přestat obviňovat svého závislého partnera a přehánět jeho nedostatky, musí na vztah pohlížet objektivněji, aktivně se účastnit a pokoušet se o sblížení, ne snad proto, aby do vztahu víc investoval, ale aby si dokázal, že je toho ještě vůbec schopný. Když bude dominantní partner druhému dávat své city, uspokojí ho to a závislého tím uklidní, takže pak nebude tolik náročný. Základní zákon pradoxu vášně praví, že když je vaše potřeba splynutí uspokojena, zvyšuje se potřeba autonomie.

V každém případě má dominantní partner vždycky možnost zachovat status quo nebo své chování vůči partnerovi pozměnit. Může dokonce svému partnerovi vysvětlit, co prožívá, a riskovat tím, že ukáže svá slabá místa. A pokud to všechno nebude úspěšné a nedojde k rovnováze, může ovládající partner odejít bez výčitek a s vědomím, že vyzkoušel všechno, aby vztah zachránil, a že není jediný, kdo je za rozchod zodpovědný.

Příklad ze života

Jiří se v době, kdy navrhl Magdaleně dočasné odloučení, v jejich vztahu doslova dusil. Věděl, že jeho žena na něj doma stále čeká plná nadějí. Připadalo mu, že na něj pořád dohlíží a špehuje ho, protože mu stále častěji volala do práce pod záminkou, že se ho potřebuje na něco zeptat ohledně jeho nemovitostí; dokonce se začal proklínat, že takhle investoval, protože ať se sebevíc snažil, stejně se mu vložené peníze nevracely. Doufal, že to Magdalenu dostatečně zaměstná a že nebude mít čas se na něj tolik vázat.

Začal stále častěji zvát svou novou spolupracovnici na oběd a svěřovat se jí s tím, co prožíval ve vztahu s Magdalenou. Stále víc odkládal své návraty domů pod záminkou, že musí na poslední chvíli něco nutně udělat - stále víc odkládal chvíle, kdy se ocitne s Magdalenou o samotě, tedy kromě okamžiků, kdy se ozval jeho sexuální pud, ale pak si připadal jak podvodník, rozpolcený a nečestný. Snažil se, aby intimních styků ubylo, jenže pak se přistihl, že sleduje ženy a pociťuje vzrušení. Magdalena se mu stále ještě líbila; vzpomínal na hezké chvilky, které s ní zažil; bývala dobrá milenka a dobrá matka. Říkal si, že nemá právo ji opustit po tom všem, co pro něj a pro rodinu udělala. Cožpak neopustila svou vlastní kariéru, aby mu umožnila cele se věnovat vlastní kariéře, která přímo vzkvétala?

A co by řekly děti, kdyby Magdalenu definitivně opustil? Jak by reagovali jeho rodiče, kteří spolu žili už pětapadesát let, kdyby se rozvedl? A nezapůsobilo by to negativně na jeho klientelu?

Přesto jim zdánlivě nic nechybělo, aby byli šťastní - jejich velký dům byl kompletně splacený; jejich dvě děti měly zakrátko končit studia a úplně se osamostatnit; mohl by si s Magdalenou užívat zaslouženého důchodu, začít cestovat, užívat si života... Oba dva se hodně nadřeli, aby se k tomu dopracovali. Proč museli dospět do této situace, proč tam on dospěl...? Proč nemohl dál milovat Magdalenu a žít s ní?

Jiří byl velmi překvapený a hodně se mu ulevilo, když jsem mu vysvětlil, že zodpovědnost za nastalou situaci není úplně na něm, tedy ne výlučně, ale že za to může nerovnováha mezi splynutím a autonomií, ke které přispívali oba, nechtěně a nevědomky, po celou dobu trvání jejich vztahu. Velmi se uklidnil, když se dozvěděl, že není sám, kdo zažívá takovouto krizi, a že hlavní otázka, kterou by si měl položit, nespočívá v tom, zda by měl, nebo neměl opustit Magdalenu a pokusit se získat svou novou spolupracovnici či jinou ženu, ale v tom, co dělat, aby se znovu objevila rovnováha mezi ním a Magdalenou.

Když souhlasil, že rozhodování, zda opustit Magdalenu, odloží na později (co už záleží na třech či čtyřech měsících po sedmadvaceti letech manželství?), nabídl jsem mu několik strategií, jak se s Magdalenou znovu sblížit, a to nikoliv proto, aby byla naplněna její potřeba splynutí a bezpečí, ale aby si ověřil, jestli se znovu může po jejím boku cítit dobře. Požádal jsem ho, aby na čas odsunul tu část své osobnosti, která toužila po něčem novém, po dobrodružství, po novém intenzivním vztahu.

Navrhl jsem mu, aby se setkával s Magdalenou jakožto nezávislou osobností, kterou také byla, s osobností, která je sama zodpovědná za své potřeby a hledání způsobů, jak je naplnit. Poradil jsem mu, aby ji přestal podceňovat a přestal si myslet, že za její štěstí je zodpovědný on. Pomohl jsem mu, aby se o ni začal zajímat jako o zcela novou „kořist k dobývání“; a pak - kdyby se po třech měsících rozhodl ji opustit - by se mohl ubezpečit, že se zachoval poctivě až do konce, že zkusil opravdu všechno. Požádal jsem ho, aby jí aspoň jednou za den volal a vyptal se jí, co je nového a jestli od něj třeba něco nepotřebuje; navrhl jsem mu také, aby jí nechával vzkazy, když zajde domů a ona tam právě nebude.

Protože Magdalena trávila stále více času na přednáškách a v univerzitní knihovně, často se mu stávalo, že nezvedla telefon, když jí volal, nebo že našel dům prázdný, když přišel bez ohlášení, jak byl zvyklý. Magdalena mu dokonce občas telefonovala, že nebude večer doma, kdyby se chtěl náhodou zastavit. Cítil, že mu Magdalena uniká, že ztrácí emocionální kontrolu, kterou nad ní vždycky měl - už od samého začátku jejich vztahu.

A protože jsem se navíc staral o Magdalenu víc než o něj, panikařil a cítil se opuštěný. Když viděl, že se Magdaleně daří dobře i bez něj, pocítil úlevu, ale zároveň se zvýšil jeho strach ze samoty. Důsledek: místo strategických pokusů o sblížení se začal pokoušet o skutečné svádění. Na druhé straně Magdalena si uvědomila, že čím víc se stará sama o sebe a nečeká, až se nad ní Jiří slituje, tím víc se o ni Jiří zajímá. Čím častěji říkala ne, tím víc se o ni Jiří snažil. Rovnováha byla opět nastolena: Magdalena se cítila milována a Jiří se naopak přestal ve vztahu dusit.

Při posledních schůzkách s tímto párem jsem oběma vysvětloval, že to, co se mezi nimi stalo, se stává u velké většiny párů a že teď získali určitou sílu a různé strategie, které jim pomohou zabránit, aby sklouzli zpět do vztahu ovládaný-ovládající.

Úvahy

Mračím se, on mě přesto miluje...

Proklínám ho, a on mi žehná...

Čím víc ho nenávidím, tím víc mě pronásleduje...

William Shakespeare

Jsem největší svůdce na světě. Je mi sotva jednadvacet a už jsem spal s víc než tisícovkou žen.

Z filmu Don Juan de Marco

Málo je těch, kteří nepoznali ten zvláštní a znepokojivý pocit, kdy jsme dobýváni někým, koho vlastně nemáme rádi. Lichotí nám to, ale je to zároveň frustrující, je to příjemné, ale také vyčerpávající.

Dean Delis

A pak, jednoho dne, dojde k něčemu nemyslitelnému. Dáváte si zrovna snídani, ty máš trochu kocovinu. Díváš se na svého milého, svého úžasného milého, a tenhle tvůj milý otevře svá krásná růžová ústa, odhalí své krásné zuby a řekne úplnou hloupost. Tvé tělo ztuhne, jako by se náhle ochladilo, tvůj milovaný až dosud nikdy žádnou hloupost nevyslovil! Poprosíš ho, aby to zopakoval. A on řekne: „Prší.“

Marilyn Frenchová

Toilettes pour femmes (Dámské toalety)

9. Tři věci, které vyčítají muži ženám

Ženy stále kritizují

Většina mužů, s nimiž jsem se během terapie a vůbec v životě setkal, má skutečně dojem, že jejich ženy „pořád remcají“ - neustále mají co připomínat, nejsou nikdy spokojené a chtějí pořád víc. Muži pak netuší, jak k nim mají přistupovat; domnívají se, že dělají všechno, aby ženy byly šťastné, „ale to ony ne, pořád musí být nějaký problém“ - smítko někde v koutě, špatně umytý talíř, málo něhy nebo touha po pohádkovém domě s výhledem na řeku (i když ten, co mají, stál také spoustu peněz).

Tento dojem vzniká mimo jiné ze skutečnosti, že muži a ženy nepoužívají jazyk stejným způsobem. Zatímco muž využívá řeč, aby získal nebo podal užitečnou informaci, žena používá jazyk na vyjádření pocitů a komunikaci s druhým.

Například muž použije telefon, aby se něco dozvěděl, a zavěsí, jakmile získá požadovanou informaci; žena ani nepotřebuje záminku, aby někomu zatelefonovala a dlouhé minuty mu vykládala o sobě a snažila se vyzvědět maximum novinek ze života toho druhého.

Navíc muži většinou vnímají emoce jako důsledek nevyřešeného problému. Když žena vyjadřuje své emoce, muž se domnívá, že je to proto, že má problém, na který dosud nenašla řešení, a že ten problém zřejmě souvisí s ním, když mu o něm říká. Zaujme tedy obranný postoj a ptá se: „Co jsem to zase provedl?“ místo aby jen vyslechl partnerčiny projevy emocí.

Žena ve skutečnosti nekritizuje, ale popisuje svůj duševní stav, a to proto, aby byla v kontaktu s tím, s kým právě mluví. Přeje si, aby jí partner naslouchal a nesnažil se hledat pro ni řešení; nesnáší, když ji „chce poučovat“. Pokud mu vypráví o svém vysněném domě s výhledem na řeku, nechce po něm, aby začal víc pracovat a mohl jí ho koupit, chce se s ním jen podělit o tuhle příjemnou fantazii. Pokud s ním mluví o prachu nebo špíně, které opominul, nemusí to být proto, aby ho obviňovala, ale proto, aby vyjádřila svou touhu po dokonalosti.

A jestliže opravdu často kritizuje, je vhodné jí naznačit, že má možná pravdu, a nesnažit se za každou cenu ospravedlňovat. Partner si s ní může sednout - měl by se zbavit obranného postoje a naslouchat jí, i když třeba nesouhlasí s tím, co mu říká, nebo tak docela nechápe, co mu chce vlastně povědět. Skutečně nejlepší je naslouchat, neodsekávat. Naslouchání je důležitější než porozumění. Žena, kterou muž vyslechne a naslouchá jí, cítí z jeho strany porozumění a je ochotnější přijmout jeho způsob, jakým jí (tělesně) dokazuje svou lásku.

Frekvence sexuálních styků

Další častá výtka se týká frekvence sexuálních styků. Mužské libido je většinou jedenapůlkrát až třikrát silnější než ženské, v závislosti na věku partnerů (viz osmnáctá kapitola). V muži to vyvolává dojem, že žena se nikdy nemá chuť milovat nebo že ji k tomu vždycky musí přimět. A žena používá známou „migrénovou strategii“ nebo si stěžuje na absenci něhy, aby mohla svého partnera odmítnout, když ji nutí jíst dvakrát častěji, než má chuť. Nemůžeme se tedy divit tomu, že ženy často ztrácejí libido - hlavním důvodem je, že partneři se v milování řídí podle muže, a to nemusí ženě nezbytně vyhovovat.

Je zřejmé, že muži a ženy neprožívají v tomto ohledu sexualitu stejným způsobem. Muž je hlavně a především tvorem tělesným a racionálním; žena bytostí emocionální a spirituální. I když s tím feministky nesouhlasí, realita to jasně ukazuje. Muž projevuje svou lásku sexuální touhou (tělesně) a odmítnutí sexu prožívá jako odmítnutí své lásky.

Žena by zase chtěla nejdříve emocionálně prožít intenzitu lásky svého partnera a až potom přistoupit k tělesnému styku. Podle ní se emoce vyjadřuje verbálně, slovy. Právě to má žena na mysli, když chce po svém partnerovi, aby byl citlivější a aby slovy vyjádřil, co k ní cítí, a to nejen fyzicky, ale především citově.

Až vám, pánové, žena příště řekne, že ve vašem vztahu není dost něhy, neberte tuto poznámku jako výčitku a nerozčilujte se, ale raději se jí zeptejte, co si představuje pod pojmem něha. Také ji požádejte, aby vám dala konkrétní a fyzické příklady něžných projevů. Tak možná vznikne velmi zajímavá diskuse, pokud tedy budete otevření a nebudete mít dojem, že se napadá vaše mužnost.

Nesnadné dosahování orgasmu

Poslední výčitka se týká nedostatečné rychlosti ženského vzrušení. Muž ji vyjadřuje tak, že ženě říká, že neprožívá vyvrcholení nebo že jí dlouho trvá, než dosáhne orgasmu. Žena často cítí mužovu netrpělivost a reaguje emotivně, čímž zpomalí nástup svého vzrušení.

Je třeba vědět, že ženy na rozdíl od mužů nemají schopnost orgasmu vrozenou, protože ji nepotřebují ke své reprodukci. Žena se tedy musí orgasmu naučit. Její schopnost v tomto směru reagovat se může rozvíjet jen postupným hromaděním příjemných smyslových a sexuálních prožitků. Toto učení dosahuje vrcholu až někdy mezi 30 a 45 lety.13 Každá traumatizující sexuální zkušenost v dětství, dospívání nebo v dospělém věku, každá negativní emoce toto učení narušuje. Žena, která právě nevyřešila negativní emoce se svým manželem nějaký problém, nebude jistě ochotna věnovat se s ním sexuálním hrátkám a nebude moci dosáhnout orgasmu, zatímco její partner naopak bude chtít využít sexuálního styku, aby spor ukončil a dal partnerce najevo, že pro něj je to vyřešeno, protože se s ní dokázal pomilovat. To je paradox!

13. Možná proto řekl Jean-Pierre Ferland, že „ve třiceti jsou ženy krásné“.

Na rozdíl od mužů není hlavním fyzickým zdrojem sexuální stimulace tření ženského genitálu, ale vibrace, proto jsou tak oblíbené vibrátory nebo sprcha. Navíc většina žen nedosahuje orgasmu penetrací, ale nepřímou stimulací klitorisu.

Úvahy

Ženy mívají sklon nechat se stresovat citovou složkou svého života; reagují nikoliv na materiální problémy, ale na problémy vztahové a komunikační.

Durden-Smith a Desimone

Le sexe et le cerveau (Pohlaví a mozek)

Vaše žena se rozčiluje před zrcadlem: „Zdá se mi, že jsem přibrala.“ Co jí máte říct? Když ji ujistíte, že ne, řekne, že jste slepý. Když s ní budete souhlasit a dodáte, že macaté holky vám nevadí, hodí vám šaty na hlavu a rozzuřeně vám řekne: „Já věděla, že ti připadám tlustá“ nebo „No jo, chce to se krotit, abych byla štíhlá“ nebo „No jasně, běž si zas obdivovat sousedku, je oplácaná, ale u ní je to sexy poprsí, že jo“. To jsou podle mě ty ženské paradoxy.

Jean-Francois Belisle, novinář

Bojujeme spolu a milujeme se; hašteříme se a zase se milujeme. To je náš způsob života.

Nisa

Vždycky jsem chtěla říct, že tu nejsem proto, abych zvětšovala propast mezi muži a ženami, ale abych ji naopak zasypala... a tak přispěla ke zlepšení stavu společnosti.

Lise Payettová, spisovatelka

10. Tři věcí, které vyčítají ženy mužům

A tady jsou tři hlavní výčitky, které slýchám od žen - vznášejí je vůči mužům během terapie a vůbec i v běžném životě.

„Můj manžel nemluví, myslí jen na sex a navíc příliš rychle ejakuluje. Marně jsem se snažila zjistit, na co myslí, co cítí... mám pořád pocit, že ho otravuju. A v sexu je sobec, myslí jen na sebe.“

Muži nemluví

Studie jasně ukázaly, že jakmile pomine prvotní zamilovanost, muži mívají sklon v soukromí méně mluvit, jako kdyby partnerka byla teď mužovou součástí a partner jako by už tolik nepotřeboval verbálně s ní komunikovat. Protože řeč představuje pro ženu způsob, jak být s druhým v kontaktu, vykládá si toto mlčení - možná chybně, ale přesto - jako projev partnerova nezájmu.

Muž může být oravdu v porovnání se ženou považován za „verbálně handicapovaného“. Několik neuropsychologických studií z poslední doby prokázalo, že centrum řeči u ženy je mnohem víc rozvinuté a lépe umístěné v mozku než u muže. Je také známo, že mezi chlapci je desetkrát víc dyslektiků a čtyřikrát víc autistů než mezi dívkami; že koktavých a stejně tak i afatických hochů je pětkrát víc než dívek; že v testech inteligence ženy dosahují lepších výsledků takřka ve všech aktivitách, které vyžadují použití slov. Všechny matky vědí, že dívky mají daleko lepší slovní zásobu než chlapci stejného věku, že jejich výslovnost je lepší...

Pokud tedy partner méně mluví, neznamená to, že by partnerku méně miloval, nebo to dělal schválně či ze zloby; je to spíš proto, že v porovnání s ní je z neurologického hlediska znevýhodněný. Během milionů let záviselo přežití muže na jeho schopnostech lovce. Ovšem při lovu se nemluví.

Jestliže žena chce, aby s ní její partner víc mluvil, je dobré se ho ptát na konkrétní věci a hlavně ho nepřerušovat, když se pokouší vyjádřit. Nejhorší, co může muži říci, je „mluv se mnou“; pak jí odpoví: „A o čem s tebou mám mluvit?“ nebo „Co jsem zase provedl?“

Také je třeba si uvědomit, že potřeba verbální komunikace s citovým zabarvením je potřebou ženskou. Většina mužů nepociťuje jako ženy potřebu slovně popisovat všechny prožitky; přinejmenším tato potřeba není tak silná, jako je tomu u žen. Žena může na svého partnera naléhat, ale dosáhne jen toho, že se partner uzavře do sebe a „zaleze do své jeskyně“. Naopak je možné, aby žena rozvinula určité strategie a řídila se určitými pravidly^14, která jí pomohou lépe uspokojit její potřebu verbální komunikace.

14. Y. Dallaire, Chéri, Parle-moi... Dix régies pour faire parler un homme (Drahoušku, mluv se mnou.. Deset pravidel, jak přimět muže mluvit), Éd. Option Santé, Québec, 1997.

Myslí pořád jen na to „jedno“

Je pravda, že muži většinou myslí na sex častěji než ženy. Studie^15, která byla v roce 1994 vypracována chicagskou univerzitou pro Sex in America ukázala, že 54% mužů myslí na sex jednou nebo několikrát denně, naproti tomu 66% žen na něj pomyslí jen několikrát za měsíc, maximálně několikrát za týden. Ve stejném průzkumu se ukázalo, že jen 15% mužů podle svého vyjádření přišlo v posledních dvanácti měsících o svůj sexuální apetit, ve srovnání s 33% žen.

15. Viz: Stefan Bechtel a Laurence Roy Stains, Sex, A Man's Guide (Sex, průvodce pro muže), Men's Health Books, Rodile Press, Pennsylvania, 1996.

Tento rozdíl je především zapříčiněn tím, že muži mají desetkrát až dvacetkrát vyšší hladinu testosteronu než ženy. Potvrzuje to Dr. Patricia Loveová^16, manželská poradkyně a autorka knihy Hot Monogamy (Vášnivá monogamie), která zkoušela brát po dobu tři měsíců pod dohledem svého lékaře testosteronové suplementy:

16. Viz též: Stefan Bechtel a Laurence Roy Stains, Sex, A Man's Guide (Sex, průvodce pro muže), Men's Health Books, Rodile Press, Pennsylvania, 1996.

„Myslela jsem na sex neustále. Snadno jsem se vzrušila a bez problému dosahovala orgasmu. Chtěla jsem sex. Přestala jsem s užíváním, protože jsem nechtěla mít chlupy na bradě a akné, ale můj sexometr spadl takřka na nulu.“

Naštěstí muži myslí na sex a jejich přirozenost (stejně jako u většiny samců všech živočišných druhů) je k tomu vede - jak by se jinak dosáhlo zachování lidského druhu? Nezapomínejte, že hlavním cílem sexuality je reprodukce. Dvojpohlavnost samec - samice představuje strategii, kterou si náš druh vyvinul, aby zvýšil své možnosti přežití; silnější libido muže je další z těchto strategií. Takže muž myslí na sex a přistupuje k sexuálním aktivitám, zatímco žena se soustřeďuje spíš na vztahový kontext, ve kterém se sexuální aktivita odehrává. Jsme jiní, to je pravda, ale tyto rozdíly by se měly vnímat jako možnost vzájemně se doplňovat, nikoliv jako zdroj konfliktů.

Předčasná ejakulace

Sklon muže rychle ejakulovat představuje také strategii k přežití lidského rodu. Až na několik výjimek (například psi) všichni samci všech živočišných druhů ejakulují při penetraci nebo několik vteřin poté. Existují dokonce živočišné druhy, u nichž by se dalo mluvit spíše o „přiložení genitálu“ než o koitu: to naznačuje, jak rychlý má taková aktivita průběh.

Jedním z největších zdrojů sexuální slasti u muže je právě penetrace; není tedy nijak překvapivé, že mužská sexualita je zaměřena především na pohlavní stránku. Obviňovat muže z předčasné ejakulace na tom nic nezmění; to už bychom mohli právě tak obviňovat ženy, že pozdě dosahují orgasmu. Tak bychom se daleko nedostali!

* * *

Ovšem jen proto, že všechny tři zmiňované projevy jsou „přirozené“, nemusí muž jednat takovým způsobem, aby mu to partnerka vyčítala. Každý muž se může naučit se svou partnerkou víc komunikovat nebo se přinejmenším může naučit naslouchat. Stejně tak je v jeho možnostech, i když bude akceptovat své přirozené sklony a jeho žena ho místo kritiky podpoří, poměrně snadno se naučit lépe ovládat své sexuální vzrušení a více se starat o vztahový kontext.

Úvahy

Je možné, že muži jsou v citovém životě hned dvakrát znevýhodněni. Jejich emoce nejsou tak složité a kvůli obtížnější komunikaci mezi hemisférami jejich mozku mají omezený verbální přístup ke svému citovému životu.

Jerre Levy, Western Ontario University

Muži jsou v současné době pravděpodobně jedinou skupinou, které se může na veřejnosti spílat, aniž by kdokoliv vznášel příliš mnoho námitek.

Dr. Herb Goldberg

Etre homme (Být mužem)

Žena by si přála, aby muž byl zároveň dobrák, aby se podílel na domácích pracích, homosexuál, aby se mu mohla svěřovat, macho v posteli a bohatý (a starší než ona), aby ji zabezpečil.

Anonym

Vypadá to, jako by lidé na Západě měli v sobě defektní gen, který v sobě nese předsudek o všeobecné nadvládě muže nad ženou a přenáší se z generace na generaci.

Helen Fisherová

Histoire naturelle de l'amour (Milostný přírodopis)

Žena ohýbá, muž láme.

Dr. Herb Goldberg

11. Dovolená a partnerský vztah

„Jsme manželé už patnáct let. Na začátku manželství jsme si byli velmi blízcí a milovali se několikrát týdně. S příchodem našich tří dětí jsme se trochu vzdálili a frekvence našich sexuálních styků se velmi snížila. Dnes máme jen velmi málokdy příležitost být spolu sami a milujeme se sotva jednou nebo dvakrát za měsíc. Přesto se máme stále rádi a jsme spolu šťastní; máme rodinu a žijeme tak, jak jsme si to přáli. Co můžeme dělat, abychom po sobě zase zatoužili jako dřív? Mám strach, že z nás za chvíli budou staří, nudní manželé.“

Otázka této dámy je dobrým příkladem, jaká je realita ve všech vztazích. Nejdřív vášeň, pak přijdou děti; narůstá zodpovědnost, zavede se určitá rutina a bývalí milenci se kamsi nenápadně vytratí... Snaží se utrhnout si nějakou společnou chvilku, ale často bývají tak unavení, že si ji ani neužijí.

Jak jsme si vysvětlovali v páté kapitole, vášnivá touha po splynutí ustupuje poklidné lásce. Frekvence sexuálních styků, která nemusí nutně souviset s intenzitou milostného vztahu, ale spíš s vášní, se postupně snižuje - je to zcela normální. Je však také normální, jak slyšíme v otázce oné dámy, chtít oživit milostnou a sexuální touhu, udržovat ve vztahu určitou vášeň. Na tuto otázku samozřejmě neexistuje nijaké zázračné řešení; k opětnému zažehnutí a udržování plamene vášně však lze využít různé prostředky.

Dovolená ve dvou

Párů, které se se mnou přijdou poradit kvůli ztrátě libida, se vždycky ptám:

„Kdy jste naposledy vyrazili na dovolenou bez dětí? Kdy jste naposledy spolu odjeli na ‚líbánky‘ alespoň na týden nebo raději na dva?17 Kdy jste naposled byli spolu sami dva a nemuseli se starat o každodenní rodinné nebo pracovní záležitosti?“

17. Specialisté na tělesnou a duševní relaxaci tvrdí, že našemu tělu to může trvat až deset dní, než se zbaví stresu nashromážděného za celá léta. Toto tvrzení si můžete snadno ověřit, až si příště vezmete dva týdny dovolené. Během druhého týdne začnete své tělo vnímat úplně jinak, budete se víc řídit podle svého cirkadiálního rytmu, budete snadněji usínat a lépe spát, napětí vašich svalů se zmírní, změní se vaše pojetí času a zvýší libido, zvlášť když budete pobývat na slunci.

Téměř pokaždé dostávám stejnou odpověď:

„Od té doby, co máme děti, jezdíme na dovolenou vždycky celá rodina.“

Znám páry, které si spolu neudělaly dovolenou ve dvou víc než patnáct let, dokonce nevyjely ani na prodloužený víkend. Plnění rodičovské role jim zabralo všechen čas. Proto není překvapením, že se tolik párů rozvádí, když děti odejdou z domova.

Je pravda, že děti jsou plody naší lásky a že se o ně musíme starat a věnovat jim pozornost. Ale je také pravda, že když je rodič unavený, je větší pravděpodobnost, že bude přísnější a snadno ztratí trpělivost. Pro děti je tedy také výhodné, když si rodiče odpočinou a „dobijí baterky“. Najděte si proto hlídání a zmizte z oběhu. Děti budou pravděpodobně velmi rády, až vás za čtrnáct dní uvidí. Přestaňte si pěstovat nemístnou provinilost. Hlavním důvodem, proč se lidé berou, je přání být co nejvíc spolu. Proč na tento cíl zapomínat, jakmile přijdou na svět děti? Když nevěnujeme svému vztahu chvíle svobody, kdy se můžeme znovu setkat jen jako milenci, kterými jsme kdysi byli, je jasné, že hrozí snížení libida, a to někdy poměrně dramatickým způsobem. Uvolnit se na jeden nebo dva týdny každý rok a vyrazit někam na jih nebo do hor nebo prostě jen někde spolu pobýt, třeba v hotelu, daleko od každodenních starostí, je podle mého názoru nezbytné pro udržení sexuální a milostné touhy ve vztahu. Čemu se rozhodně vyhněte: využít tuto dobu k návštěvám příbuzenstva nebo si vyrazit s jiným párem.

Znám mnoho párů, které po několika dnech pobytu na prosluněné pláži, kdy se mohly na chvíli zbavit rodinné a pracovní zodpovědnosti, pocítily, jak se jejich libido i touha po tom druhém zase vrací. Pak přijíždějí domů ruku v ruce. Pochopitelně nejde o nějaký „odvaz“ v Acapulcu, ale spíš o velmi klidnou dovolenou s odpočinkem, čtením, koupáním, dobrým jídlem, výlety nebo jinými akcemi (ke zvýšení produkce adrenalinu), s krásnou přírodou, tichem... Je možné, že první dva nebo tři dny budou náročné (nahromaděný stres, vzájemná zášť, obviňování, rodičovská provinilost...), ale po několika dnech odpočinku každý z vás znovu objeví to dítě v sobě, které si chce hrát a projevovat lásku.

Dovolená o samotě

Párům, které se se mnou přijdou poradit kvůli poklesu libida, kladu ještě jednu otázku:

„Jak je to dlouho, co jste si naposled vyrazili na dovolenou každý zvlášť, bez partnera, abyste znovu našli sami sebe?“

I tady slýchám téměř pokaždé stejnou odpověď:

„To vůbec nepřipadá v úvahu, jet na dovolenou každý sám, jsme přece manželé! Co by tomu řekli lidi! A partner by mě stejně nepustil!“

Cítím, že mnohé páry se staví k myšlence jet na dovolenou zvlášť dost zdráhavě.

Jenže v lásce a sexu existuje jedna dimenze, které se říká touha, jak už jsme viděli v popisu paradoxu vášně. A jak víte, toužíme po tom, co nemáme, nikoliv po tom, co vlastníme. Každodenní neustálá přítomnost milované bytosti, celé týdny a roky, v sobě nese zárodek destrukce touhy po druhém.18 Uspokojení touhy touhu ničí. Partneři se tedy musí naučit tuto touhu udržovat.

18. A pokud navíc partneři pracují společně, je nemožné vyhnout se konfrontacím. Proto je tak nutné, aby alespoň nakrátko vyjel na dovolenou každý sám.

A dobrým způsobem, jak udržovat touhu, je získat vůči druhému určitý odstup, třeba odjet na jeden nebo dva týdny na dovolenou. Ne proto, abychom se vrátili do mládí a užili si nějaké „avantýry“, ale spíš proto,

1. abychom provedli osobní bilanci a zjistili, jak si v životě stojíme - a to můžeme udělat, když se vzdálíme od každodenního života;

2. abychom provedli bilanci partnerského vztahu: Vzbuzuje ve mně nepřítomnost partnera touhu po setkání s ním? Nebo se s ním po stránce citové i fyzické vlastně nudím?

Pochopitelně, když si uvědomíte, že jste raději sami, nebo se přistihnete, že byste si moc rádi užili nějaké malé dobrodružství nebo románek s každým druhým, koho potkáte bez partnera, závěr bude jiný - můžete zjistit, že vám nepřítomný partner nijak neschází a že se naopak mnohem lépe cítíte sami. Obava z podobného objevu je možná důvodem, proč se mnohé páry zdráhají vydat se na prázdniny každý sám. Mají strach, že zjistí, že už se nemilují.

Ale ve většině případů, alespoň u párů v terapii, které si dopřály tento druh dovolené, většinou partneři cítili prázdno způsobené nepřítomností toho druhého a několik nocí po návratu z dovolené bylo velmi žhavých. Také si uvědomili, že jim na tom druhém skutečně záleží, a mohli pak tuto „prázdninovou“ strategii využít k udržování touhy po sobě navzájem.

Když William Masters a Virginia Johnsonová^19 vyvinuli svou sexuální terapií, požadovali, aby partneři měli dovolenou zároveň a podstupovali intenzivní sexuální terapii, což zvyšovalo účinnost terapie. Nečekejte tedy s dovolenou bez partnera do doby, kdy budete potřebovat terapii.

19. William Masters a Virginia Johnsonová, pár amerických sexuologů, kteří v šedesátých letech minulého století prosluli svými laboratorními výzkumy o lidské sexualitě a metodami sexuální terapie.

Úvahy

Podle jedné velmi seriózní studie, kterou provedly čtyři velké americké univerzity, pomyslí muž na sex každých sedmnáct vteřin... Po pravdě řečeno je záhadou, na co může myslet těch zbylých šestnáct?

Anonym

SEX.Never repress it! Never be against it. Rather, go deep into it with great charity, with great love. Co like an explorer. Search all the nooks and corners of your sexuality, and you will be surprised and enriched and benefited. Knowing your sexuality, one day you will stumble upon your spirituality. Then you will become free. The future will have a totally different vision of sex. It will be more fun, more joy, more friendship, more a play than a serious affair, as it has been in the past. Sex is just the beginning, not the end. But if you miss the beginning, you will miss the end also.20

20. SEX. Nikdy ho nepotlačujte! Nebuďte proti němu. Raději se do něj ponořte - s velkou čistotou a velkou láskou. Buďte jako průzkumníci. Pátrejte ve všech zastrčených koutech a skrýších své sexuality a budete překvapeni, obohaceni a budete z toho mít velký prospěch. Když poznáte svou sexualitu, jednoho dne se dostanete i ke spiritualitě. A pak budete svobodní. V budoucnosti se bude na sex pohlížet úplně jinak. Bude v něm více zábavy, víc radosti, víc přátelství, bude to spíš hra než vážná záležitost, jak tomu bylo v minulosti. Sex je pouhý začátek, nikoliv konec. Ale pokud minete začátek, na konec se nedostanete. Bhagwan Shree Rajneesh (Osho)

Bhagwan Shree Rajneesh

Neměli bychom se ženit či vdávat jen proto, abychom byli nešťastní až do smrti.

Přísloví

Třetí část - Sexuální život

12. Sex = láska = manželství = reprodukce?

Sexualita je oblast, v níž to věřící nemají snadné. Ti starší si jistě vzpomenou, že jim sexualita byla prezentována jako příčina všeho zla, jako přímá cesta do pekel. A aby dostali strach, byly jim předkládány vize pekla, kde nahé muže a ženy spaloval strašlivý oheň a démoni je mučili svými trojzubci. Dnes už se o tomto pekle nehovoří, ale když se mluví o sexualitě, často se vyzdvihují jen negativní stránky: AIDS, pohlavní choroby, incest, sexuální obtěžování, znásilnění, pedofilie, pornografie... Není to snad jiná vize pekla?

Ptal jsem se jednoho ze svých studentů univerzitního přípravného ročníku, co se na střední škole naučil o sexualitě. Odpověděl mi, že o sexu s nimi přišli promluvit tři lidé během hodin občanské nauky

„Jedna z nich byla zdravotnice, která nám řekla, co nemáme dělat; pak přišel kněz, aby nám řekl, proč to nemáme dělat; a nakonec nám lékař přišel říct, co chytneme, když to budeme dělat.“

To je objevné, že? A to vám vyprávím o dvacetiletém studentovi na začátku osmdesátých let, což mělo být období velké sexuální svobody.

Židovsko-křesťanská tradice

Toto negativní vnímání sexuality vychází z nevědomého postoje ovládaného naší židovsko-křesťanskou tradicí. Tato tisíce let stará víra říká, že sexualitu (sex) je možné projevovat jen v kontextu milostného vztahu (láska) uzavřeného posvátnými pouty manželskými (manželství) a že každý milostný styk má probíhat s vyhlídkou na plození (dítě). Toto přesvědčení nedávno znovu potvrdil papež katolické církve, který se postavil proti každému „nepřirozenému“ způsobu antikoncepce, tudíž zůstává jedině abstinence. Získáme tedy následující rovnici:

sex = láska = manželství = reprodukce

Naštěstí či naneštěstí je tato rovnice podrobována útokům ze všech stran. Mnozí prožívají svou sexualitu s jednou či více osobami, i když do nich nejsou zamilovaní. Stačí jim prostá tělesná touha a vzájemná přitažlivost. Takzvaná volná láska zažívala největší rozkvět v letech 1965-1985^21, po vynálezu antikoncepční pilulky.

21. Během tohoto období sexuální svobody se rozvinul AIDS, i když existoval odjakživa, a až v roce 1981 začal být spojován se sexem. Jako by se sám život bránil sexuální promiskuitě. Tento virus nás nutí k určité obezřetnosti nebo přinejmenším k větší ochraně.

Manželství, které se dříve považovalo za nutný předpoklad k provozování sexuality, dnes ztratilo na vážnosti - např. v Quebeku žije víc než jedna třetina párů takzvaně na hromádce a odkládá uzavření manželství až do příchodu prvního dítěte. Mnoho rozvedených nebo lidí žijících v odloučení zná na vlastní kůži „volné“ manželství - od roku 1980 významně narostl počet rodin s jedním rodičem. Některé státy nyní akceptují vizi manželství obnovitelného po třech nebo pěti letech v podobě určité smlouvy. Čím dál větší popularitu si získává manželství „na zkoušku“. Lidé se berou a zase manželství ruší čím dál snadněji, přinejmenším po stránce úřední, protože co se týče citů, je to zcela jinak.

Účelem sexuality z hlediska jednotlivce už není především reprodukce, i když z hlediska lidského druhu bude základním smyslem sexu vždycky. Dítě už není jediným důvodem provozování sexu. Lidé se čím dál častěji milují z lásky nebo pro potěšení, z vděčnosti, aby prožili novou zkušenost, aby někomu posloužili, uvolnili se, ze zvyku, aby si něco dokázali, ze strachu, že druhého ztratí, z povinnosti, z vášně, sex je pro ně způsobem komunikace, pro peníze...

Sexualita se týká výhradně genitálu

Ovšem navzdory všem těmto změnám postojů a novým způsobům chování nás zmiňovaná židovsko-křesťanská rovnice ovlivňuje, ať si to uvědomujeme, nebo ne...,

- když omezujeme sexualitu na její nejjednodušší podobu, takže sexualita = penetrace = orgasmus (alespoň u muže);

- když nám připadají podezřelé jiné projevy sexuality jako masturbace, vzájemná masturbace, orálně-genitální kontakty;

- když máme dojem, že nešlo o sexuální styk, pokud nedošlo k penetraci a orgasmu;

- když odmítáme veškeré sexuální hrátky, protože žena menstruuje;

- když si mladí lidé a zvláště mladé dívky ještě dnes myslí, že nepřišly o panenství, když nedošlo k penetraci, i když jinak došlo takřka ke všemu (včetně vzájemné masturbace);

- když muže postihne impotence, protože jsou posedlí erekcí a penetrací;

- když si myslíme, že nedošlo k nevěře, pokud nedošlo k penetraci, jako by penetrace přidala flirtu na závažnosti;

- když ženy odmítají fyzické projevy náklonnosti svého manžela, protože věří (často oprávněně), že mužovým cílem je penetrace;

- když pornofilmy věnují většinu svého obsahu penetraci.

Když omezujeme sexualitu na penetraci nebo na genitální oblast, nevědomky potvrzujeme první část židovsko-křesťanské rovnice, tedy že sexualita se rovná reprodukce.

Sexualita, jak jsme ji popsali v druhé kapitole, sahá mnohem dál než k pohlavní stránce věci. Sexualita rovná se též potěšení, sdílení prožitků, zkušeností, souznění... Ano, pohlavní stránka věci se dá vnímat jako cíl, ale to není všechno; sexualita je také smyslnost a může existovat i bez penetrace.

Úvahy

Proč v sobě nosíme stigmata sexu?

Proč jsme nedokončení,

Neschopní vystačit si sami,

Jako jsme byli na počátku,

Jako byl On na počátku,

Tak dokonale Sám?

D. H. Lawrence

Pro člověka je snazší rozbít atom než rozbít předsudek.

Albert Einstein

Srdce člověka je předurčeno k tomu, aby smiřovalo rozpory.

David Hume

Darwinovský muž, ač civilizovaný,

Není ničím jiným než dobře oholenou opicí.

W. S. Gilbert

Abychom byli šťastní v manželství, nestačí si vzít muže nebo ženu, které milujeme, ale mít rádi muže nebo ženu, s nimiž jsme sezdáni!

Staré rčení

Eva: Drahoušku, zdalipak mě miluješ?

Adam: A mám snad na výběr?

Úvaha nad Talmudem

13. Pohlaví: žena nebo muž

Rozvíjet se sexuálně v partnerském vztahu není jednoduchou věcí. Není to snadné, protože vnímání sexu není u muže a ženy stejné. Na začátku milostného života stojí muž a žena na opačných pólech - muž většinou zdůrazňuje pohlavní a tělesnou stránku sexuality, zatímco žena reaguje spíš na aspekt milostný a smyslný. Čím jsou starší, odstup v tomto směru se mezi nimi zmenšuje. V podstatě je ovšem tato polarizace - tělesné/citové - vždy součástí naší partnerské reality a projevuje se v mnoha dalších aspektech partnerského života.

Základní charakteristické rysy obou pohlaví

Ve skutečnosti však při bližším pohledu zjistíme, že naše dvě pojetí sexuality se spíše doplňují, než aby stála proti sobě, a kdyby se muži a ženy trochu snažili, mohli by se ze sexuality toho druhého mnohému naučit, kdyby se navzájem přestali obviňovat z frigidity nebo z toho, že myslí jen „na to jedno“.

Zde je tabulka ilustrující základní charakteristické rysy mužské a ženské sexuality:

Tabulka 4: Charakteristické rysy sexuality podle pohlaví

Muž

Žena

vizuální

svůdnice

genitální

smyslná

neodbytný

přijímající

intenzivní prožívání

globální prožívání

rychlý

zdrženlivá

Naše pojetí sexuality jsou jako dvě strany téže mince - můžete dávat přednost panně, nebo orlovi, nicméně oba jsou potřeba, aby společně utvořili minci, a v tomto smyslu mají oba stejnou hodnotu. Ženská sexualita se liší od mužské sexuality, ale obě dvě pojetí jsou potřeba pro sexuální funkci páru. Tudíž jsou tyto charakteristické rysy, ač protikladné, rozhodně legitimní.

Muže zajímá vizuální stránka erotiky, proto se tak rádi dívají po ženách a svlékají je očima; žádný čestný muž nemůže tvrdit, že tomu tak není, jedině že by měl velmi slabé libido nebo byl homosexuál. Ovšem i homosexuální muži se zaměřují na vizuální stránku věci (v homosexuálně zaměřeném sexshopu najdete stejně filmů a erotických časopisů jako v obchodě zaměřeném na heterosexuály). Ostatně časopis Playgirl kupují gayové, nikoliv ženy.

Ženy raději pohledy přitahují a nahota je ve většině případů příliš nestimuluje; jejich erotika se zaměřuje na svádění. Když zajdete do jakéhokoliv velkého obchodního domu, vidíte, že největší plocha těchto center je věnována ženám: oblečení, boty, kadeřnictví, prádlo, kosmetika... Módní přehlídky se také hlavně zaměřují na ženy. Zkrátka všechno pro to, aby byla žena krásná, sexy a přitahovala mužské pohledy. Bude žena šťastná, když se po hodině strávené před zrcadlem nesetká s pochvalnou reakcí svého partnera?

Muži si kupují Playboy, Penthouse a půjčují videa (ženami označovaná za porno). Ženy si kupují Elle a další módní časopisy a hltají články o tom, jak se udělat krásnou (samozřejmě pro své vlastní potěšení). Muži jsou voyeuři, ženy exhibicionistky.22 Dospívající chlapec masturbuje před plakátem z Playboye, zatímco dívka „masturbuje“ hlavou (líčení, účesy...) a myslí na reakce, které tím vyvolá. Prostě se doplňují!

22. Lidský rod je ostatně jedním z mála živočišných druhů, kde tomu tak je; u většiny živočišných druhů bývá vizuálně nápadnější samec.

Když je muž eroticky stimulován pohledem na krásnou ženu nebo nějakou odvážnou představou, začne pociťovat vzrušení v pohlavních orgánech a - zvlášť pokud je mladý - rychle dosáhne erekce. Protože jsou jeho pohlavní orgány vně těla, jsou snadno viditelné a dosažitelné. A protože navíc nabývají na objemu, je pochopitelné, že jeho pozornost je zaujata jeho pohlavím. A ke všemu jsou tyto orgány velmi citlivé.

Když je eroticky stimulována žena, cítí rozrušení, smyslový prožitek v celém těle, které začne přímo vibrovat. Čím je mladší, tím víc sní a tuto emoci, tento smyslový prožitek takříkajíc přiživuje. Ostatně na počátku dospívání žena ani dál nepokračuje, neodvažuje se přiblížit k předmětu své touhy, který bývá většinou starší a nedosažitelný. Stejně jako dospívající chlapec, který nenápadně svléká děvčata očima a neodvažuje se na ně přímo podívat, natož aby se jich dotkl.

Když mužovy pohlavní orgány nabudou na objemu, muž se nechává vést svým penisem a začíná být neodbytný. Chce proniknout do ženy, po které touží. Až na nešťastné výjimky nezajde tak daleko, že by ji znásilnil, ale začne používat určité způsoby chování - také neodbytně - aby se k dotyčné ženě mohl dostat blíž a mohl se jí dotknout. A nebude mít pokoj, dokud toho cíle nedosáhne. Aneb „když penis zavelí, hlava nemá šanci.“ Zajde dokonce až tak daleko, že bude dělat nebo říkat, co od něj jeho partnerka očekává, aby dosáhl cíle - bude jí dávat city, aby dostal sex.

Pokud jde o ni, bude se snažit objektu své touhy dát najevo vstřícnost, ale nebude to ve většině případů dělat přímo nebo nápadně. Nechá ho přiblížit se, možná mu jeho práci usnadní, ale ne příliš, protože má ráda ten pocit, že po ní někdo touží, a bude sledovat, jak se její nápadník snaží ji získat. Ráda přijímá poklony a různé další projevy pozornosti. V minulosti bývala tato vstřícnost často považována za pasivitu, kterou není, jak si můžeme všimnout v procesu svádění, kdy má žena pod naprostou kontrolou první čtyři etapy (viz čtvrtá kapitola).

Sexualita je u muže tak intenzivní, že ho nutí věci uspěchávat, v dospívání masturbovat několikrát týdně, vzbuzovat v ženě naprosto oprávněný dojem, že myslí jen „na to jedno“, zaměřovat se pouze na pohlavní stránku věci, být posedlý vlastním orgasmem i orgasmem partnerky, zažívat noční ejakulace^23... a bohužel také obtěžovat ženy, platit si prostitutky, znásilňovat a páchat incest. Toto intenzivní prožívání sexuality ho vede k tomu, že touží po sexu už při prvním setkání. A toto intenzivní prožívání není jen negativní, protože muž díky němu získá ženu pro pohlavní styk, a tedy zajišťuje přežití lidského druhu.

23. Noční orgasmy jsou u žen většinou méně časté.

Sexualita ženy není až na výjimky zdaleka tak intenzivní, protože její sexuální chování nemá stejné následky - její sexualita je daleko více „globální“ než ta mužova, protože muž může zapojit do sexuálního styku pouze jednu část sebe samého, a to pohlavní orgány. Žena chce vědět, s kým se bude milovat; chce vědět, jestli tomuto muži může důvěřovat, protože pokud se jejich vztah rozvine, vloží do něj celé své já, nejen své pohlavní orgány. Jde tu zároveň o její tělo, ducha, srdce i duši, které dá do těhotenství, porodu a kojení. Je tudíž zcela pochopitelné, že se žena nechává na začátku vztahu méně unést emocemi i svou sexualitou, že je více ostražitá.

Z tohoto důvodu je charakteristickou vlastností ženské sexuality zdrženlivost. Ženy, které dosahují orgasmu při prvních sexuálních stycích, jsou vzácností; jen málo je dospívajících dívek, které dosáhly orgasmu při prvních pokusech o masturbaci. Pro mnohé ženy začne být sexuální styk opravdovým požitkem až několik měsíců nebo let po první sexuální zkušenosti. A stejně i potom, až se postupně naučí uvolnit se a dosáhnout orgasmu, stavějí se k pohlavní stránce sexuality rezervovaně - více ocení předehru a většinou jim trvá déle, než dosáhnou orgasmu, i když, jak ukázali Masters a Johnsonová, k němu dokážou dospět stejně rychle jako muži. V ženské sexualitě paradoxně neexistují žádné fyzické limity, naproti tomu sexualita mužská je v určitých obdobích omezená.

Jakmile muž vycítí, že je žena vstřícná, okamžitě chce zahájit pohlavní styk, protože právě při něm jsou jeho prožitky nejintenzivnější. Celý proces mužských sexuálních reakcí je vlastně velmi rychlý; muž se rychle vzruší, chce se milovat hned první večer, míří rovnou k pohlavním orgánům a orgasmu dosáhne také velmi rychle. A čím je mladší, tím rychleji může začít znovu. Tento proces je velmi rychlý a intenzivní, a tak se muži může stát, že ejakuluje během lascivního tance nebo ještě před penetrací.

Tento popis charakteristických rysů sexuality obou pohlaví samozřejmě připouští i výjimky. Některé ženy velmi intenzivně prožívají pohlavní složku sexuality; někteří muži nereagují sexuálně na neznámé ženy; jsou i ženy, které dosahují orgasmu předčasně; existují muži „donchuáni“, které zajímá jen svádění; některé ženy mohou být v sexu velmi přímočaré, až muže děsí; jsou i ženy velmi vizuálně zaměřené; někteří muži jsou zaměření na smyslové prožitky... Ovšem kromě zmíněných výjimek výše uvedený popis dobře zachycuje průměrného muže a průměrnou ženu.

Znát, akceptovat a zhodnotit

Znát a přijímat určité danosti sexuality, které se týkají biologického ustrojení, chování a emocí, je jistě velmi důležité, aby se partnerský pár mohl sexuálně rozvíjet, ale nestačí to. Je třeba také oboustranné sexuální odlišnosti zhodnotit a začlenit je do vztahu - tedy skutečné charakteristické rysy mužské a ženské sexuality brát při sexu v úvahu. Když se muž naučí vyjadřovat své emoce, bude možná třeba, aby se žena naučila projevovat pohlavní stránku své sexuality. Partneři by se tedy měli naučit, jak uspokojit postupně oba členy partnerské dvojice podle jejich specifických potřeb.

Nejhorší, co můžeme udělat, je vyzdvihovat nějaký mužský nebo ženský charakteristický rys na úkor ostatních. Pokud začne být normou zdrženlivosti, rychlost bude podezřelá; upřednostňovat intenzivní prožívání pohlavní stránky sexuality nebo vášeň znamená zapomenout na výhody globálního přístupu. Takové vyzdvihování určitých projevů či jejich stanovení za normu přináší konflikty a neporozumění.

Úvahy

Samec a samička představují doplňující se sexuální systémy, a pokud chtějí vytvořit pár a množit se, musí mít rozdílné chování, schopnosti a strategie. Za těmito rozdíly stojí u všech živočišných druhů samozřejmě pohlavní hormony.

Pierre Flor-Henry, kanadský vědec

Většina žen vnímá nakupování jako něco velmi objevného. Většina mužů zase vnímá nakupování jako otravnou činnost, nikoliv jako dobrodružství.

Joe Tanenbaum

Découvrir nos différences (V čem se lišíme)

Žena se někdy vyjadřuje jen proto, aby se vyjádřila, zatímco muž tak činí téměř vždycky proto, aby vyřešil problém.

Joe Tanenbaum

Découvrir nos différences (V čem se lišíme)

Milovat znamená pro ženu vyjadřovat svou lásku, mluvit o ní (subjektivní realita). Pro muže to často znamená zkrátka být jen přítomen, provádět určitá gesta, milovat se (objektivní realita).

Joe Tanenbaum

Découvrir nos différences (V čem se lišíme)

14. Rozdílné libido v partnerském vztahu

Jednou ze situací, s níž se páry ve svém sexuálním životě často setkávají, je kvantitativní rozdíl mezi mužským a ženským libidem. Pojem libido, který vymyslel Sigmund Freud, popisuje základní energii lidské bytosti, která se mimo jiné projevuje sexualitou. Podle něj je libido pudem života, protikladem pudu smrti nebo touhy po sebedestrukci.

Opravdu reálná situace

Příklad ze života

Aby byl Jakub skutečně sexuálně uspokojen, potřebuje pět až šest pohlavních styků týdně, zatímco jeho žena Sylvie je zcela spokojena s jedním stykem. Sexuální život tohoto páru se nepochybně stane zdrojem konfliktů. Označit Jakuba za posedlého sexem nebo Sylvii za frigidní nic neřeší; naopak přehodí to na jednoho nebo druhého z nich zodpovědnost za sexuální problémy páru. Protože právě o to se jedná - o problém párový, problém se vzájemným přizpůsobením v oblasti sexuality - nemůžeme omezit Jakuba na jeden styk týdně ani nutit Sylvii k pěti sexuálním stykům v týdnu. Co dělat?

Když během svých workshopů přednesu tuto problematiku účastníkům, často navrhují kompromis - tři styky týdně. Zdůvodněním je, že by každý z partnerů měl něco udělat pro spokojenost páru. Toto řešení vychází z principu, že v partnerském vztahu musí každý dělat kompromisy a trochu ustoupit, takříkajíc „přilít si do svého vína vodu“; jenže když se do vína přilévá voda, kvalita vína se snižuje. Zkušenost také ukazuje, že kompromisy ve skutečnosti funkci neplní, protože pak jsou frustrováni oba partneři - dosáhnou toho, po čem touží, jen částečně.

Představte si, že bychom Sylvii nutili, aby snědla třikrát víc, než na kolik má chuť. Brzy by se jí jídlo zošklivilo a rozvinulo by se nechutenství. Převedeme-li to do oblasti sexu, znamená to, že by Sylviino libido mohlo zcela zmizet a že by dělala všechno možné, aby další styky oddálila. A Jakub by byl stále hladový, pokud bychom mu předkládali jen zpola plné talíře, a stále by bažil po jídle. Sylvii by neustále sexuálně obtěžoval a to by vedlo k jejímu odcizení. Úplný začarovaný kruh! Další paradox!

Mohli bychom Jakubovi navrhnout, aby se jednou týdně miloval se Sylvií a čtyřikrát týdně masturboval. K tomu se uchyluje hodně ženatých mužů a řeší tím rozdílné libido v partnerském vztahu. V naší společnosti však masturbace nebývá dosud posuzována příliš příznivě a představuje pevně zakořeněné tabu. Pokud se Jakub rozhodne takto, měl by o tom Sylvii povědět? A kde bude masturbovat? Pod sprchou? V obývacím pokoji při sledování erotického filmu? V posteli, když Sylvie usne nebo bude pryč? Nebo bude listovat v Playboyi, zatímco Sylvie bude ležet vedle něj?

A jak bude reagovat Sylvie? Je natolik velkorysá, že se s takovým jednáním smíří? Nebude se cítit odmítnutá? Nebude mít dojem, že slouží jen jako sexuální pomůcka, když se s ní Jakub bude milovat? Bude cítit, že je milována proto, jaká je, nebo si bude připadat jen jako sexuální objekt? A pokud jí o tom Jakub neřekne a ona ho při tom překvapí, jak bude reagovat? Nebude se cítit provinile, že nedokáže reagovat na Jakubovu touhu? Nebo jeho touhu odmítne? Nebude mu tvrdit, že je posedlý sexem?

Jenže Jakub se stejně touží milovat jen se Sylvií, ne sám se sebou, i když má sebe dost rád. Takže problém zůstává nevyřešen.

Mohli bychom mu také navrhnout, aby si našel jednu nebo dvě milenky, které budou toužit po milování dvakrát či čtyřikrát týdně a přitom z nějakého důvodu nebudou chtít žít s mužem, takovém případě by mohli být všichni spokojení. Ostatně mnoha společnostech na světě se v různých obdobích lidských dějin mužská polygamie považovala za řešení rozdílného libida partnerů. V Japonsku, věřte tomu nebo ne, vybírala svému muži milenky jeho manželka, případně vybírala takzvanou druhou manželku či konkubínu. Žena tak ovládala sexuální život svého muže... a jeho milenek. Jen jiný způsob, jak získat moc.

Jenže my jsme teď na úsvitu 21. století a žijeme ve společnosti, která si cení monogamie. A já si nejsem jistý, že by Sylvie mohla dlouhodobě souhlasit se vztahem ve třech nebo ve čtyřech, jak tomu ještě dnes bývá u mormonů v Salt Lake City (Utah). Statistiky v každém případě ukazují, že manželské páry v západní společnosti, které vyzkoušely tuto formu „open“ vztahu, jsou dnes rozvedené. Sexuální styk se netýká jen dvou těl; zahrnuje také emoce a city - a právě díky nim upřednostňujeme hluboký intimní vztah před více vztahy povrchními.

Mohli bychom chtít po Sylvii, aby se s Jakubem jednou týdně pomilovala a pak mu zkrátka „posloužila“ masturbací nebo tím, že mu umožní styk, i když v tom nenalezne žádné zvláštní zalíbení. Ve skutečnosti mnoho žen s takovým chováním souhlasí. Milují se s mužem, protože ho mají rády, nebo z povinnosti, nikoli kvůli slasti. Jenže Jakub nestojí o sexuální otrokyni, nechce žít se sexuálním objektem; echce se milovat se Sylvií; chce, aby se na tom podílela, aby se ií to líbilo a aby projevila iniciativu.

Mohli bychom také Jakubovi a Sylvii navrhnout, aby se rozvedli nebo si našli partnera, jehož libido bude s tím jejich více kompatibilní. Jenže oni se milují a chtějí žít spolu, i když mají rozpory v sexuální oblasti.

Tento pár se kvůli rozdílnému libidu Jakuba a Sylvie opravdu potýká s problémem. Podobný „vzorec“ se opakuje v milionech případů. Přesto se na začátku vztahu, během etapy vášně, Jakub se Sylvií milovali třeba dvakrát denně. Proč se ze sexuality stal časem zdroj potíží? Jak vyřešit tuto problematickou situaci zapříčiněnou rozdílným libidem?

Co dělat?

Během vášnivého spojení jsou naše mozky zaplaveny fenyletylaminem - neustále se milujeme, celé noci si povídáme, jsme hyperaktivní... a pak vyrazíme svěží a neudolaní do práce, se zářícíma očima (i když jsou pod nimi občas kruhy) a úsměvem od ucha k uchu, a nemůžeme se dočkat, až bude konec pracovní doby a my se znovu potkáme se svým zdrojem slasti: doslova se vznášíme. Jenže v tomhle rytmu nemůžeme prožít celý život. Přijde doba, kdy to přestaneme zvládat a kdy náš mozek produkuje endorfiny - rychle se začne projevovat naše skutečná přirozenost a jsme konfrontováni se svými rozdíly, mimo jiné také v úrovni libida.

Během této vášnivé fáze měla Sylvie k dispozici veškerou Jakubovu pozornost. Vzbuzovalo to v ní silné pocity, řekli bychom až „vibrace“, a činilo ji to vstřícnou vůči sexu. Po tuto dobu měl Jakub tolik sexu, kolik si přál, a to mu otevíralo srdce a umožňovalo mu věnovat Sylvii veškerou pozornost. Avšak nyní je dostihla rutina a úkoly, které přináší běžný život. Jakub chce nadále prostřednictvím sexu a svého těla dávat Sylvii najevo, jak ji má rad, avšak Sylvie hledá lásku v citových projevech. A protože se jí této pozornosti nedostává, její sexuální touha se snižuje; a Jakubovi se nedostává tolik sexu, kolik by si přál, a tak se jeho srdce uzavírá. Všechno se tedy dostává do začarovaného kruhu city-sex. Ten může být přerušen, pokud Jakub projeví víc pozornosti a Sylvie bude víc sexy. Jenomže je jasné, že každý z nich bude čekat, že začne ten druhý.

Sexuologické studie ukazují, že pokud žena může zažívat příjemné sexuální zkušenosti (zprvu romantické, pak smyslné a nakonec přímo týkající se pohlaví), stoupá její pohlavní reaktivita s věkem. Shromážděním slasti na všech těchto třech úrovních se může sexuálně rozvíjet. A když žena dospěje k dovršení tohoto rozvoje, snáze akceptuje sex jen pro sex a tento sex nemá hranic. Avšak takováto sexualita se může rozvinout pouze ve stabilním a intenzivním milostném vztahu.

U muže na rozdíl od ženy lze konstatovat největší pohlavní reaktivitu na začátku jeho sexuálního života. Jak stárne, tento rys jeho sexuality postupně ztrácí na intenzitě a může více rozvíjet svou smyslnost a citlivost, bude-li k tomu ochoten.

Víme, že dospívající dívky masturbují velmi málo (20 až 35% před dosažením 20 let), zatímco velká většina (95%) dospívajících chlapců masturbuje několikrát týdně po celou dobu adolescence. Dívky v tomto věku zajímají více citové prožitky, vztah, intimita, romantika než smyslová, pohlavní a „výbušná“ složka sexuality; to naopak přitahuje chlapce. Avšak s narůstajícím věkem se tento rozdíl stírá, jak je vidět v následující tabulce.

Jakub a Sylvie se tedy potřebují dopracovat na stejnou úroveň a zařídit to tak, aby oba byli po sexuální stránce spokojeni, co by mohl Jakub udělat, aby rychleji rozvinul své romantické sklony a svou smyslnost? Co by mohli oba společně udělat, aby byly uspokojeny Sylviiny citová potřeby? Co by mohla udělat Sylvie, aby rychleji rozvinula genitální složku své erotiky? Co by mohli oba společně udělat, aby byly uspokojeny Jakubovy tělesné potřeby?

Tolik otázek, na které pár musí nalézt odpověď, aby partneři mohli uspokojit své citové a sexuální potřeby a aby situace nezašla tak daleko, že by se sexualita stala bitevním polem, kde si soupeří navzájem říkají:

„Ty mi nedáváš, co chci; já ti nedám, co chceš ty.“

Tabulka 5: Počet dosažených orgasmů za týden v souvislosti s věkem podle Kinseyho

Tabulka sestavená na základě dat v publikaci A. C Kinseyho a kol. Sexual Behavíor in tne Human Male and Female (Sexuální chování muže a ženy), Saunders.

Úvahy

Pro staré Číňany představovala sexualita regeneraci prostřednictvím jin a jang...

Pro Řeky to samozřejmě byla určitá forma estetiky...

Svatý Augustin v sexu viděl znamení ďábla, akt chtíče...

A co teprve lékaři z 18. a 19. století, kteří ze sexu udělali skoro nemoc...

Podle Freuda byla sexualita ve svých důsledcích ohrožením civilizace...

Feministky z ní učinily politické gesto...

Ale co tedy sexualita vlastně je?

Bernard Germain a Pierre Langis

La sexualité, Regards actuels (Sexualita, současné vnímání)

V mnoha společnostech mají teď muž a žena dost volného času, aby si uvědomili, že nejsme kompatibilní. Myslím, že to, jak ohromné jsou rozdíly, které nás od sebe vzdalují, jsme objevili teprve nedávno.

Joe Tanenbaum

Découvrir nos différences (V čem se lišíme)

15. Muž, který masturbuje

„Tuhle jsem překvapila svého manžela, jak masturbuje. Přitom se pravidelně milujeme dvakrát až třikrát týdně. Je normální, že osm let ženatý muž dál masturbuje?“

No, milá dámo, stává se velmi často, že se ženatý muž, i když žije s partnerkou, s níž se pravidelně miluje, občas uchýlí k masturbaci. Toto chování je ze statistického hlediska normální a z mnoha důvodů pochopitelné.

Proč ženatí muži masturbují?

Za prvé - mužské libido bývá v průměru silnější než to ženské. Dospělá žena většinou touží po jednom nebo dvou pohlavních stycích týdně, zatímco muž se chce milovat dvakrát až třikrát týdně. Je to otázka biologického ustrojení, stejně jako touha - intenzita sexuality je ovlivněna množstvím testosteronu, hormonu, kterého mají muži hodně a jenž přímo souvisíš touhou po sexu. A muž ho produkuje větší množství než žena.

S láskou to vůbec nesouvisí. Rozdíl mezi pohlavími může být v tomto směru někdy i větší než ten, který jsme viděli u Jakuba a Sylvie v předcházející kapitole.

Za druhé - muž čerpá v masturbaci potěšení, které v normálním sexuálním styku nenajde. Jen on sám ví přesně, jaké laskání a v jakém rytmu potřebuje, aby se uspokojil. A může se přitom starat jen sám o sebe. Když tak činí, neznamená to, že odmítá svou partnerku, jen si dělá dobře. A hlavně nevěřte škarohlídům, kteří tvrdí, že muž, který masturbuje, se nebude chtít milovat. To není vůbec pravda; muž nachází v koitu znásobenou slast, protože je sdílená. Masturbace dospívajících se vztahuje k druhým, je to jakási příprava na sexualitu v dospělosti. Masturbace dospělých většinou míří jen k příjemnému pocitu. Nedávné studie ostatně ukazují, že právě muži, kteří nejvíc masturbují, mívají nejvíc pohlavních styků a pokračují v aktivním sexuálním životě i po šedesátce nebo po sedmdesátce.

Za třetí - ženatý muž může masturbovat, protože jeho partnerka právě není k dispozici, není doma, je nemocná, nebo se jí zkrátka nechce milovat. Bylo například zjištěno, že frekvence masturbace se významným způsobem zvyšuje u námořníků, vojáků, pracovníků na ropných plošinách, vězňů..., kteří jsou zbaveni možnosti kontaktu se svou pravidelnou sexuální partnerkou.

Výhody masturbace

V každém případě bychom masturbaci neměli považovat za nedostatek, ale za prostředek, který muž využívá, aby měl vyrovnaný sexuální život a zvládal své libido. Většina mužů se každopádně přestává k tomuto prostředku uchylovat nebo významně snižuje frekvenci, jakmile je jejich sexuální partnerka opět k dispozici nebo začne být ochotnější k sexu. A. C. Kinsey, W. Masters a V. Johnsonová, S. Hite a další psychologové a sexuologové prokázali, že normální průměrný muž má dva sexuální životy - první s partnerkou a druhý se sebou samým. Na konci života má průměrný muž za sebou stejný počet orgasmů z koitu jako z masturbace, tedy v každém případě 49%, zbytek pochází z nočních ejakulací nebo dalších okrajových aktivit.

Kulturní dědictví týkající se masturbace je velmi tíživé. Masturbace ještě dnes patří mezi největší sexuální tabu^24. Švýcarský lékař Tissoť^25 ji označoval za příčinu takřka všech tělesných i duševních nemocí. Víte, že z etymologického hlediska znamená slovo masturbace „poskvrňovat rukou“? A víte, že slovo masturbace se nenajde ve všech slovnících a encyklopediích, a pokud se tam objeví, jeho definice často obsahují pejorativně laděné komentáře: nenormální praktika, konání proti přírodě, znečištění... Masturbace je slovo, které nahání hrůzu. Masturbace ve skutečnosti nečiní člověka slepým nebo hluchým, ale němým - každý mlčí, když se o tom někdo odváží promluvit.

24. Podle publikace: Samuel S. Janus, Cynthia L. Janus, Janus Report on Sexual Behavior (Janusovy zprávy o sexuálním chování) se pouze 13% protestantů domnívá, že masturbace může být přirozeným projevem sexuality dospělého člověka.

25. S. A. D. Tissot, L'onanisme ou Dissertations sur les maladies produites par la masturbation (Onanie aneb rozprava o chorobách způsobených masturbací), 1741. Podle tohoto lékaře je masturbace příčinou impotence, epilepsie, ztráty zraku, šílenství, revmatismu, priapismu, nádorů, hemeroidů a nakonec i smrti.

Přesto všichni masturbují, nebo téměř všichni. Všechny děti manipulují se svými pohlavními orgány. V patnácti letech 95% chlapců masturbuje třikrát nebo vícekrát týdně a 85% žen dosáhne alespoň jednou za život touto cestou orgasmu.

Masturbace je specialisty považována za nejlepší průpravu k sexuálnímu styku. Dokonce se využívá při léčení sexuálních dysfunkcí. Mnoho anorgasmických žen zažilo orgasmus díky masturbaci. Pro muže je masturbace výborným nástrojem, aby se naučil lépe ovládat ejakulaci, a pro ženu, aby poznala cestu k dosažení orgasmu. Masturbování za asistence partnera může sloužit jako dobrý prostředek, jak partnerovi dát najevo, co máme v sexu rádi, jaké laskání apod.

Kdy se začít znepokojovat?

Začne-li být frekvence masturbace vyšší než frekvence sexuálních styků, je to varovný signál, nad nímž by se partneři měli zamyslet.

- Je to proto, že vzájemný milostný cit poklesl?

- Je to známka problémů ve vztahové komunikaci?

- Využívá muž masturbace, aby se zbavil i jiných druhů napětí než napětí sexuálního?

- Masturbuje muž, protože žena pravidelně odmítá jeho návrhy?

- Začíná se muž izolovat a uzavírat sám do sebe?

- Je to pro muže způsob, jak projevit svůj hněv vůči partnerce?

- Začaly být pohlavní styky partnerů nezajímavé nebo nudné?

Bez ohledu na příčiny může taková situace představovat pro partnery výbornou příležitost, jak zauvažovat o svém sexuálním životě a najít způsob, jak mu znovu dodat energii. Je úplně normální, že manželský pár prožívá horší a lepší období, a to i v sexuálním životě. Takže když náhodou objevíte, že váš partner častěji masturbuje, může to pro vás znamenat příležitost, jak se mu přiblížit a lépe mu porozumět. Místo obviňování nebo pochybování o sobě, místo vypjatých scén zkuste spíš pochopit jeho důvody a podle toho se zachovat.

Někdy se ovšem stává, že masturbace je nikoli příčinou, ale projevem skutečného patologického problému. Příliš stydlivý adolescent nebo schizoidní typ člověka masturbují, protože nemají sociosexuální schopnosti. Masturbace nezpůsobuje, že je člověk stydlivý nebo že psychicky onemocní, ale je jasné, že nadměrná stydlivost či duševní patologie mohou způsobit, že je jedinec na masturbaci odkázán. Nesmíme zaměňovat příčinu s následkem.

Úvahy

Jsem přesvědčený, že všechny moje potíže začaly, když mě matka načapala při masturbaci a prezentovala mě jako sexuálního delikventa.

Woody Allen

Masturbovat: (z latinského manus, ruka, a stuprare, poskvrňovat) dosahovat sexuální rozkoše manuálním drážděním genitálií.

Malý ilustrovaný Larousse

Onanie: slovo, které označuje nepřirozený prostředek kontroly otěhotnění - manžel se během manželského aktu stáhne před vypuštěním semene. Toto slovo pochází ze jména Onan, postavy ze Starého zákona, kterého Bůh usmrtil, protože se tohoto skutku dopustil. Podle Bible bylo Onanovo jednání zlé.

Viz Genesis 38,8-10

Neshazujte masturbaci; je to sex s někým, koho miluji.

Woody Allen

16. Žena-objekt

V otázkách, které mi při mých přednáškách o sexualitě kladou ženy, často zaznamenávám, že mají dojem, že jsou muži v sexu „využívány“; mají pocit, že muži je považují pouze za sexuální objekt, který jim má posloužit.

Jak dlouho by se žena měla s mužem scházet, než s nim bude mít sex? Jaké ženy muži považují za „lehké“? Proč už se muž o ženu přestane zajímat, když dosáhne toho, co chtěl? Proč mají muži strach z žen, které se v sexu chápou iniciativy? Proč se manžel o ženu zajímá jen tehdy, když chce ukojit svou sexuální potřebu? Co by měla žena dělat, aby se takovému využívání vyhnula?

Proč se milovat?

Podle mého názoru existuje jediný důvod, který by měl ženu motivovat k tomu, aby se chtěla s mužem milovat, ať už je to její nový partner, nebo muž, se kterým žije. Je jím to, že po svém partnerovi touží, že ho má ráda, že se s ním chce pomilovat pro své vlastní potěšení, a ne jen proto, aby poskytla potěšení někomu jinému, aby o sobě vytvořila nějaký dojem, nebo ze strachu, že partnera ztratí.

Pokud žena někdy souhlasí s tím, že se bude s mužem milovat jen proto, že cítí, že on po ní touží, a přistoupí na to, že bude na tuto touhu reagovat, měla by to svému partnerovi jasně povědět a nikdy touhu nepředstírat, když ji necítí. Žena, která se cítí využívaná nebo zneužívaná, by se měla sama sebe zeptat, zda ona sama nevyužívá sexuálních styků k manipulaci se svým partnerem, aby ho k sobě přitáhla, aby si ho udržela nebo aby něco vyzískala.

Žena, která se miluje s mužem pro své potěšení, se nestará o to, jak časté jsou jejich styky; neptá se, jestli ji muž „využívá“.

Akce-reakce

Pouze jako sexuální objekt se někdy může cítit žena, která se spokojí s tím, že během sexuálního styku jen reaguje, nedefinuje nikdy své potřeby a touhy, nedá najevo, co se jí líbí a co ne. Protože jen reaguje na sexualitu muže, popírá svou vlastní identitu a vlastně se skutečně chová jako objekt. Žena, která bere svou sexualitu do vlastních rukou, ta, která jedná, místo aby jen reagovala, se nebude nikdy cítit jako objekt; anebo muže, který tak na ni bude pohlížet, odmítne. V systému akce a reakce je osoba, která jedná, považována za zodpovědnou, zatímco ta, která reaguje, bývá často vnímána jako oběť - ať už šťastná, nebo méně šťastná - toho, kdo jednal.

„Frigidní ženy neexistují, jsou jen nešikovní muži,“ to je krásný příklad systému akce-reakce. Šípková Růženka čeká, až ji krásný princ probudí a odvede si ji. Pokud zámek, v němž budou žít, bude dobře udržovaný, bude mu vděčná, ale stejně bude chtít, aby se to tam zlepšilo. Pokud bude zámek špatně udržovaný (tedy ne podle jejího vkusu), bude za to zodpovědný jedině princ a princezna bude mít podle svého názoru právo ho kritizovat, aniž by ji napadlo, že by mohla přiložit ruku k dílu a udělat velký úklid a přizpůsobit prostory svému vkusu, nebo lépe - společnému vkusu obou. Tak se chová žena-objekt, žena frigidní: směřuje všechno k partnerovi a chce, aby se změnil, aniž by ji napadlo pochybovat o sobě. Ve skutečnosti existují frigidní ženy i nešikovní muži; většinou je najdeme pohromadě... a začíná začarovaný kruh frustrací a obviňování.

Reakce muže na ženu objekt

Někteří z toho budou jistě těžit, brát si požitky a pak partnerku opustí, až je omrzí, nebo si najdou lepší objekt. To pak ženu-objekt utvrdí v jejím přesvědčení, že ji muž považuje pouze za sexuální objekt a že nechce žádné závazky. A v muži stále víc poroste přesvědčení, že může jednat tímto způsobem, protože nebude nikdy spát sám - vždycky se najde nějaká žena-objekt připravená mu posloužit.

Pokud vztah, založený na akci a reakci, přetrvává, svědomitý muž začne nenávidět sám sebe, začne sám sebe vnímat jako „chlípné zvíře“, začne mít pocit, že ženě, která mu „posloužila“ nebo která ho „obdarovala“ svým tělem-objektem, něco dluží. Nemůže ji opustit, protože se mu líbí přijímat požitky, ale nemiluje ji a nemiluje ani sám sebe. Muž, který se takto chová, začne být po jisté době otrávený a lhostejný.

Postoj mužů a žen, kteří dosud vnímají sexuální styk jako něco, co muži dělají ženám nebo co muži vykonávají jejich prostřednictvím, je potřeba změnit. Sexuální styk je něco, co muži a ženy činí společně, aby oba dospěli k tělesným i citovým požitkům.

Úvahy

V každé době se využívalo těla (sexuality) ženy stejně jako síly (agresivity) muže.

Anonym

Člověk, který reaguje, není nikdy vinen. To ten, kdo koná, je zodpovědný za všechno. V důsledku toho je možné tvrdit, že jen ti, kdo jednají, jsou zlí a využívají druhé. Ti, kteří jednají, jsou hrdinové nebo démoni, osvoboditelé či ničitelé, vítězové nebo poražení. (...) Právě systém akce a reakce umožnil feministkám obviňovat muže, že se jim odcizují, že je využívají a zneužívají.

Dr. Herb Goldberg

Être homme (Být mužem)

Nemiluješ mě jen pro moje tělo? Připadám ti hezká?

Kterákoli žena

Vždycky si necháme draze zaplatit... co dlužíme tomu druhému.

Jacques Salomé

Když se žena pomilovala s mužem, ví, zač ten muž stojí. „Ale ne,“ řekne, „o mužnost nejde. Co je to mužnost? Zato velkorysost, uvolněnost, upřímnost gest... chování muže nelže.“

Paul-Loup Sulitzer

Les Maîtres de la vie (Mistři života)

17. Existuje předčasná ejakulace?

„Pane Dallaire, posílám za vámi svého manžela; trpí předčasnou ejakulací. Trvá to celé roky a já už to nemůžu snést. Uzdravte ho, nebo se s ním rozvedu.“

Manžel přichází v dohodnutou dobu, obviňuje se, že má problém s předčasnou ejakulací, a vypráví mi o tom, jak to negativně působí na jeho partnerský vztah. A přesto podle svých slov zkoušel všechno, aby se dokázal ovládnout: zatínal zuby, nehty do dlaní, myslel na tchyni nebo na nezaplacené účty, masturboval před stykem a zkoušel spousty dalších strategií, aby se rozptýlil od svého vzrušení a dokázal ejakulací ovládnout. Někteří dokonce zkoušeli, s větší či menší zručností, techniku zvanou „squeeze“26, aby se jim splnilo velké přání - „vydržet“ déle, poskytnout manželce více slasti a umožnit jí dosáhnout vaginálního orgasmu. Pěkný plán!

26. Takzvaná „škrticí“ technika - manuální zaškrcení penisu na určitém místě těsně před ejakulací. (Pozn.překl.)

Otázky pro muže

Všichni muži s podobným problémem bývají velmi překvapeni a doslova Jim spadne čelist, když jim položím následující otázku:

„Pokud by vaše partnerka dosáhla orgasmu do třiceti vteřin po penetraci, byl byste dneska tady?“

„Cože?“

Ptám se jich také, jestli někdy viděli jiné samce (býky, opice, ptáky...) při sexuálním aktu. Realitou je, že velká většina samců všech živočišných druhů kromě psovitých ejakuluje přímo v okamžiku penetrace. U ptáků se dokonce hovoří o přiložení genitálu, tak je jejich kontakt krátký. Jak říkají naši anglicky hovořící přátelé, reakce samčího genitálu se podobá spíš „wham-bam-thank-you-ma'am“, než nějaké předlouhé symfonii.

Většina mužů na mě pak nevěřícně zírá a úplně jim dojde řeč.

„Cože? Já si tu lámu hlavu s problémem, který problémem vlastně není? Jenže já bych chtěl vydržet déle i kvůli sobě, pro své vlastní potěšení.“

Víte, že definice předčasné ejakulace, jak ji uznává Světová zdravotnická organizace, American Psychological Association a většina psychologických a sexuologických odborných společností a asociací, byla sepsána... ženou, a to dr. Helen S. Kaplanovou v knize How to Overcome Premature Ejaculation (Jak překonat předčasnou ejakulaci), které se po celém světě prodaly miliony výtisků? To nejspíš znamená, že miliony mužů se mnohem víc, než bychom si mysleli, zajímají o rozkoš své partnerky; pokud tedy všechny exempláře nekoupily ženy. Zmíněná definice zní následovně:

„Základním kritériem předčasné ejakulace je absence přiměřené volní kontroly nad ejakulaci; to má za následek nechtěnou ejakulaci ještě předtím, než se pro ni muž rozhodl.“

Ovšem ne všichni sexuologové s touto definicí souhlasí. Je opravdu potřeba použít v definici kritérium času? Neměla by tam být zmínka o ženském orgasmu? Procentu úspěšnosti? A jak je to s volní kontrolou?... Pokud, jak se domnívá dr. Kaplanova, muž může vůlí odsunout svou ejakulaci, proč by žena nemohla vůlí urychlit svůj orgasmus? Nebo je tu snad nějaký dvojí metr?

Než odpovím na zcela pochopitelné námitky svých klientů, pokládám těmto manželům, kteří obviňují sami sebe, poslední otázku:

„Opravdu trpíte předčasnou ejakulaci, nebo vaše žena trpí zpomaleným orgasmem?“

Závěry odborníků

Co mají všechny tyto otázky znamenat? Jaká je pravda o takzvané „předčasné“ ejakulaci? Předkládám závěry, k nimž dospěli odborníci na sexualitu (psychologové, sexuologové, antropologové, sociologové, lékaři), závěry, které zpochybňují některé zažité představy, a to dokonce představy vědecké:

1. Tendence k rychlé ejakulaci je u muže zcela normální a přirozená, zvlášť u mužů mladších. Setkáme se s ní všude v přírodě. Rychlost ejakulace patří dokonce mezi strategie, které vyvinula příroda, aby zajistila přežití druhu a předání genetické informace. Ten, kdo rychle ejakuluje, je tudíž zdravý muž.

2. Orgasmus u ženy není vrozený, je to něco, čemu se žena musí učit a k čemu musí nashromáždit dost příjemných smyslových a sexuálních zážitků. V současné době nemáme žádné důkazy o existenci orgasmu u samiček savců, dokonce ani u opic, naších nejbližších příbuzných.

3. Skutečný problém nespočívá v rychlosti mužovy ejakulace nebo v problematickém dosahování orgasmu u ženy, ale v přirozené rozdílnosti rytmu mezi oběma pohlavími.

4. Výzkumy ukázaly, že i když muž dokáže vydržet dvacetiminutovou nebo delší penetraci, orgasmus u ženy se nevyskytuje o nic častěji. Skutečným sexuálním orgánem ženy je klitoris. Pokud jde o bod G uvnitř vagíny, jde spíše o kvalitu stimulace než o její kvantitu nebo dobu trvání.

5. Někteří muži jsou nadměrně citliví na stimulaci penisu. Příčina tohoto jevu je fyziologická a netkví v „prostoru mezi ušima“.

6. Existují dvě osvědčené metody, jak muže naučit ejakulovat ve chvíli, kdy si to bude přát:27 technika „squeeze“, kterou vyvinuli William Masters a Virginia Johnsonová na začátku šedesátých let minulého století, a technika „stop-start“, již vyvinul urolog James Semans v roce 1956. Za pomoci těchto dvou technik a psychoterapeutické podpory se může každý muž snadno naučit ejakulovat ve zvolený okamžik.

27. Lze se jim naučit za pomoci sexuologa.

Jak se naučit ovládat ejakulaci

Když muži, které za mnou jejich ženy poslaly, pochopí toto poselství, jako by je přestalo něco tížit, cítí úlevu a připadají si zase normální. A to také jsou - průměrní muži devadesátých let minulého století podle výzkumů ejakulují od dvou do sedmi minut po penetraci. Na rozdíl od toho jejich dědečkové (viz Kinsey, 1948) ejakulovali v 75% procentech případů dříve než za dvě minuty po penetraci. A uvedená čísla můžeme ještě snížit, když vezmeme v úvahu mužský sklon k přehánění, když hovoří o svých výkonech („chytil jsem táákhle velkou rybu“).

V další etapě je zapotřebí zapojit partnerku, protože až na vzácné výjimky bývá každý sexuální problém problémem vzájemného přizpůsobení partnerů. Když partnerka akceptuje fakt, že i ona je součástí problému, když přijme část zodpovědnosti za sexuální potíže páru, když souhlasí, že se bude podílet na řešení, teprve tehdy může začít skutečná sexuální terapie.

Cílem terapie není dovést muže k tomu, aby ovládal svou ejakulaci, protože to je „mission impossible“: nikdo nemůže ovládat své reflexy. A ejakulace je reflex, který nastává poté, co vzrušení dosáhne určité úrovně a překročí bod, odkud už není návratu, jak říkají sexuologové. Všichni muži asi vědí, o čem mluvím. Erekce je také reflex: přichází za příznivých podmínek, a ne pokaždé, kdy by si to muž přál. Objevuje se dokonce i spontánně v situacích, které mohou být poněkud trapné.

Ne, cílem terapie bude pomoci muži být víc v kontaktu se svými pocity a přestat pociťovat takovou zodpovědnost za vyvrcholení partnerky. Když muž opět získá kontakt se svými pocity, bude vědět, kam ve svém vzrušení dospěl, a bude moci ovládat jedinou věc, kterou ovládat může, tedy stimulaci, která vyvolává vzrušení spouštějící ejakulační reflex. Bude pracovat na tom, aby pomocí svalových cvičení zvýšil práh spuštění reflexu, osvojí si lepší řízení kvantity stimulace a naučí se zacházet s „bodem, odkud není návratu“.

Dalším cílem terapie bude pomoci ženě, aby na rozdíl od svého partnera proces vzrušení zrychlila a zvýšila svou reaktivitu směrem k orgasmu. W. Masters a V. Johnsonová a po nich S. Hite^28 ukázali, že ženy jsou schopny dosáhnout orgasmu stejně rychle jako muži. A existuje jen jediný způsob, jak k tomu dojít - najít účinnou fyzickou stimulaci, která vyvolá vzrušení a vyprovokuje orgasmus. V případě ženy musíme pochopitelně brát v úvahu také citovou a prožitkovou stránku sexuálního styku a odstranit následky potlačování ženské sexuality, které je spjato s naší kulturou.

28. Shere Hite, Le rapport Hite (Hitová zpráva), Éd. Robert Laffont, Paris, 1977.

Muž, který údajně trpí předčasnou ejakulací, bývá většinou ten, který se tak snaží potěšit svou partnerku, že se neustále hlídá a vyptává se sám sebe, jestli se mu to tentokrát podaří. Výsledkem takového snažení je, že se nakonec přijde obviňovat k psychologovi, že svou ženu nedokáže uspokojit. Takovému muži bychom mohli blahopřát k jeho altruismu, jenže podobné úvahy mu odřezávají cestu k erotickým vjemům a může dosáhnout opačného výsledku, než jaký by si přál - může být označen za egoistu. A co se týče dovršení rozkoše partnerky, ani nejlepší milenec nedokáže přivést k vyvrcholení ženu, která se neuvolní (protože laskání sice přichází zvnějšku, ale rozkoš vyvěrá zevnitř).

Za těchto podmínek se muž a žena mohou setkat někde uprostřed na neutrální půdě, kdy jako pár v sexuální rovině dospějí k tomu, že budou brát v úvahu rychlou ejakulaci muže a slabou genitální reakci ženy.

Začnou mi teď hromadně volat muži: „Pane Dallaire, posílám k vám svou ženu, trpí opožděným orgasmem, mohl byste jí pomoci?“ Doufám, že ne, protože to by znamenalo, že poselství této kapitoly přišlo nazmar. Raději bych slyšel: „Máme problém se vzájemným přizpůsobením v sexu. Mohl byste pro nás něco udělat?“

Úvahy

Na lidském samci, který má rychlou sexuální reakci, není nic nenormálního, naopak je zcela normální a jeho chování se v rámci jeho druhu (savci) považuje za zcela obvyklé... Jen obtížně by se hledala situace, ve které by osoba s rychlými a silnými reakcemi mohla být označena jiným přízviskem než nadřazená. A právě takový je někdo, kdo rychle ejakuluje, přestože jeho sexuální partnerku mohou tyto jeho schopnosti rozčilovat a mrzet.

Alfred Kinsey, 1948

Jak došlo k tomu, že se z prehistorické výhody (rychlost ejakulace) stala dysfunkce?

Lawrence Hong, sexuolog

Víte, jak se říká kusu citlivé kůže, přiléhající k penisu? Muž!

Anonym

Říká se, že v prvním roce manželství poslouchá muž, ve druhém žena a od třetího roku poslouchají především sousedé.

Anonym

Orgasmus: dokonalý kompromis mezi láskou a smrtí.

Robert Bak

18. Sexualita po čtyřicítce

Věk způsobuje u muže i u ženy postupné předvídatelné fyziologické změny, které jsou zcela normální; navíc nemají velké důsledky, tedy kromě vyvolání paniky. Některé z nich jsou naopak výhodou.

Změny u muže

Erekce

U muže se tyto změny projevují především v oblasti erekce, která nastupuje pomaleji a vyžaduje od muže nebo od jeho partnerky větší fyzickou stimulaci (partnerka by se mohla pyšnit, že je skutečně za tuto erekci zodpovědná). Navíc bývá erekce méně pevná a dokonalá - dosáhne nejvyššího stupně až v okamžiku orgasmu a ochabne rychleji, než tomu bývalo dříve. Zotavovací období, tedy doba, během níž nemůže muž dosáhnout další erekce, se s věkem prodlužuje; není vzácností, že po šedesátce může trvat až osmačtyřicet hodin, zatímco v osmnácti letech to bylo jen několik minut.

S rostoucím věkem se muž většinou naučí lépe ovládat své rostoucí vzrušení; k potěšení partnerky i muže samotného má tedy jeho erekce před ejakulací delší trvání a penetrace může také probíhat delší dobu.

Orgasmus

Co se týče orgasmu, dochází k několika změnám. Především se snižuje fyziologická schopnost orgasmu dosáhnout, ale zároveň klesá také potřeba orgasmu nebo touha po něm; to způsobuje snížení frekvence sexuálních styků. Navíc je touha dosáhnout teď hned orgasmu méně nutkavá, takže muž může lépe prožívat předehru nebo sexuální kontakt, aniž by nutně musel dosahovat orgasmu. Většinou ženám připadá, že muži s věkem získávají lepší schopnost milovat právě proto, že méně zdůrazňují potřebu dosáhnout orgasmu.

Ejakulace

Ejakulace bude samozřejmě slabší; často se pak podobá spíše uvolnění spermatu než skutečné ejakulaci s výstřikem spermatu na vzdálenost mnoha centimetrů. Muž také postupně ztrácí vnímání „bodu, odkud není návratu“: někdy přejde z fáze vzrušení k orgasmu, aniž by si to příliš uvědomoval.

Regenerační období po orgasmu je také delší, takže i když se třeba podaří dosáhnout erekce, nebude muž nějakou dobu schopen orgasmu. Existuje také takzvané paradoxní zotavovací období: ačkoliv muž po silném vzrušení orgasmu nedosáhl, jeho tělo reaguje, jako by se tak stalo, a i přes pokračující stimulaci se mu orgasmu dosáhnout nepodaří. Než se tím rozčilovat, je pro muže lepší tuto skutečnost akceptovat a odložit svou touhu po orgasmu na další den.

Tabulka 6: Fyziologické změny objevující se s věkem u muže

Erekce

1. Pomalejší dosahování erekce.

2. Potřeba větší fyzické stimulace ze strany partnerky.

3. Méně pevná a méně dokonalá erekce.

4. Delší doba erekce bez ejakulace.

5. Rychlejší ztráta erekce po dosažení orgasmu.

6. Delší zotavovací období.

7. Rychlejší ochabnutí.

Orgasmus

1. Menší touha nebo schopnost dosáhnout orgasmu.

2. Méně nutkavá potřeba dosáhnout orgasmu hned teď.

3. Menší síla ejakulace.

4. Vnímání „bodu, odkud není návratu“, je slabší nebo se úplně vytrácí.

5. Delší zotavovací období po orgasmu.

6. Paradoxní zotavovací období po intenzivním vzrušení.

Celkové prožívání sexuality

1. Menší akcent na pohlavní orgány.

2. Větší zdůrazňování smyslových a citových prožitků.

3. Silný vliv psychofyziologických faktorů.

Celkové prožívání sexuality

Muž, který se s těmito fyziologickými změnami smíří, počítá s nimi a méně se soustředí na svůj penis a sexuální orgány, může tedy zažívat komplexnější sexuální zkušenost, postavenou více na smyslové, tělesné a citové dimenzi; to je důležitý faktor pro zlepšení a prodloužení pohlavního styku.

Existuje mužský přechod?

Navzdory představám mnoha lidí a názorům některých vědců nevěřím na existenci přechodu u mužů, i když muži občas mohou zažívat určité pocity, které patří k menopauze - návaly horka, pocení, podrážděnost... Nevěřím tomu ze čtyř důvodů:

1. U mužů nedochází k radikální hormonální změně způsobující ztrátu reprodukční schopnosti ani k viditelným tělesným změnám (jako je u ženy ztráta menstruace, zvětšení objemu postavy, ochlupení na určitých místech).

2. Chybí tu základní prvek, a to soustředění symptomů do krátkého časového období, jako je tomu u ženy, kde menopauza trvá většinou od tří do pěti let.

3. K viditelnějším změnám dochází u mužů mezi šedesátým a sedmdesátým rokem; tyto změny nebývají nezbytně spjaty se snížením produkce testosteronu.

4. K těmto změnám nedochází u všech mužů (na rozdíl od menopauzy, které se žádná žena nevyhne).

Není pochyb, že u některých stárnoucích mužů může ke změnám docházet, ale tyto fyziologické změny se odehrávají postupně - na rozdíl od procesů, které probíhají u žen. Muž může také pociťovat vliv těchto změn na psychiku, například když odmítá stárnout, a proto usiluje o mladší ženy. Avšak tento fenomén, často nazývaný druhá míza, nemá nic společného se snížením hladiny testosteronu; spíš tu jde o úzkost ze snížené výkonnosti. U muže neexistuje skutečný charakteristický syndrom^29 nebo výrazné změny jako u menopauzy. Andropauza tedy není mužskou obdobou menopauzy.

29. Existují dvě definice slova syndrom: 1. Souhrn známek a příznaků, které jsou charakteristické pro určitou nemoc nebo postižení. 2. Souhrn určitých projevů typických pro skupinu lidí, kteří prožili stejnou traumatizující situaci.

Změny u ženy

U žen jsou změny velmi individuální - u některých se libido s věkem velmi snižuje; jiné po menopauze objevují novou sexualitu; mnoho žen reaguje na menopauzu velmi depresivně; další si takřka ani neuvědomují, že se ocitly v menopauze. Obecně řečeno, u žen jsou změny v sexualitě mnohem více individuální než u mužů.

Pohlavní hormony

Hlavní změna, ke které u ženy dochází, se odehrává na úrovni pohlavních hormonů. Při menopauze dochází k prudkému poklesu hladiny estrogenů a progesteronu; to umocňuje vliv androgenů a testosteronu, které každá žena v malém množství produkuje. Nárůst sexuální aktivity, jejž prožívají některé ženy, je pravděpodobně způsoben tímto větším vlivem mužských hormonů, zvláště pak testosteronu.

Fyziologické změny

Co se týče fyziologické úrovně, vaginální lubrikace nastupuje pomaleji a také je méně hojná. Zatímco u mladé třicetileté ženy dochází k lubrikaci vagíny do deseti až třiceti vteřin, pokud je adekvátně stimulována, šedesátiletá žena bude k dosažení podobného výsledku potřebovat jednu až tři minuty, i když se jí mužovo laskání bude líbit.

Stěny vaginy mají sklon se ztenčovat a ztrácet elasticitu, takže soulož může být bolestivá jak pro muže, tak pro ženu. Nejenže dochází k výrazné redukci dělohy, ale také její elevace během vzrušení je slabší a opožděnější. Vnější stydké pysky ztrácejí na plnosti, sevření vnitřních stydkých pysků je slabší. A důsledkem zmenšení prsní žlázy ochabují prsa.

Ovšem klitoris reaguje stále stejně. Nepozorujeme, že by se na něm projevovaly nějaké změny v souvislosti s věkem - zůstává i nadále orgánem sloužícím výhradně rozkoši.

Orgasmus

Orgastické stahy jsou méně prudké a mají menší frekvenci. Dochází k celkovému snížení myotonie (svalového napětí). K rozšíření horních dvou třetin pochvy, a tudíž vytvoření většího prostoru uvnitř, které je běžné u mladších žen, dochází neúplně a se zpožděním. Erotické vjemy začínají být méně intenzivní. A stejně jako u muže nastává rychleji fáze ochabnutí nebo uvolnění. Žena však s věkem nikterak neztrácí svou schopnost dosahovat mnoha orgasmů.

Tabulka 7: Fyziologické změny objevující se s věkem u ženy

Pohlavní hormony

1. Nižší hladina estrogenů a progesteronu.

2. Zvýšený vliv androgenů a testosteronu.

Fyziologie

1. Méně vydatná a pomalejší vaginální lubrikace.

2. Tenčí a méně elastické vaginální stěny.

3. Redukce uteru (slabší nebo opožděná elevace).

4. Ztenčení vnějších stydkých pysků.

5. Slabší sevření vnitřních stydkých pysků.

6. Reakce klitorisu zůstává stejná.

7. Ochabnutí prsů, zapříčiněné redukcí mléčné žlázy.

Orgasmus a jeho prožívání

1. Méně intenzivní orgastické stahy.

2. Opožděné nebo neúplné rozšíření horní části pochvy.

3. Snížení celkové myotonie.

4. Méně intenzivní erotické vjemy.

5. Urychlení fáze ochabnutí.

6. Zachování schopnosti dosahovat mnoha orgasmů.

Celkové prožívání sexuality

1. Pokles nebo významné zvýšení libida po menopauze; poté postupný pokles.

2. Velmi silný vliv psychosociálních faktorů.

Celkové prožívání sexuality

Co se týče celkového prožívání sexuality, nastává u žen po menopauze buď pokles, nebo naopak výrazné zvýšení libida; pak sexuální touha většinou postupně klesá. Na ženy mají velký vliv psychosociální faktory, protože naše společnost spojuje ženskou krásu s mládím. Ženy, které si nejsou jisté samy sebou a svou sexualitou, mohou tedy mít velké psychické problémy, ba dokonce deprese.

Hormonální terapie

Otázka hormonální terapie začíná mít velký význam pro všechny ženy. Odborníci se v této otázce dělí na dva tábory. Někteří neváhají tuto terapii doporučovat, protože má určitý kladný vliv v prevenci osteoporózy a snižuje riziko vzniku kardiovaskulárního onemocnění. Také umožňuje lépe kontrolovat symptomy menopauzy, jako jsou návaly horka, nespavost a podrážděnost.

Jiní váhají kvůli významným vedlejším účinkům užívání estrogenů a progesteronu, zvláště při spolupůsobení androgenů, a to kvůli případnému vlivu na výskyt rakoviny prsu, rozvoj svalové hmoty, vlivu na výskyt ochlupení na určitých místech, akné a snížení výšky hlasu. Argumentují také tím, že zatím nejsou známy účinky dlouhodobého užívání hormonů. Odpůrci hormonální terapie říkají, že je lepší nenarušovat přirozené procesy. Hormonální terapie má také kontraindikace - infarkt, zánět žil, nepřirozené vaginální krvácení, rakovina prsu, plicní embolie, potíže s játry.

Každá žena tedy musí sama učinit nelehké rozhodnutí. Ovšem podle posledních studií se zdá, i když rizika existují stále, že pozitivní účinky hormonální terapie převažují nad těmi negativními. Navíc vědci jistě brzy přijdou s novými preparáty, které budou mít nižší vedlejší účinky.

Ano. Poslední věc, která by mohla pomoci k rozhodnutí: hormonální terapie pomůže uchovat si aktivní sexuální život dlouho po sedmdesátce, protože má pozitivní účinek na udržování pohlavních orgánů.

Zvláště jedná-li se o pokles libida, budou někteří zdravotníci používat suplementy testosteronu, aby čelili účinkům stárnutí nebo stárnutí mužů zpomalili. Hlavní výhodou tohoto postupu je pro muže prevence osteoporózy a deprese, ovšem zvyšuje se riziko srdečních záchvatů a rakoviny prostaty. Hormonální terapie pro muže představuje nové pole zájmu a my zatím můžeme jen promýšlet hypotézy o jejím účinku nebo případné škodlivosti.

* * *

Aby partneři zmenšili vliv věku na svou sexualitu a mohli ji zlepšit, měli by akceptovat následující skutečnosti:

1. S věkem přicházejí určité normální změny sexuality.

2. Tyto změny nejsou u muže a u ženy stejné a mohou se objevit v různých obdobích.

3. Tyto změny jsou zapříčiněny fyziologickým, nikoliv psychologickým stárnutím, i když psychologické aspekty mohou tyto změny posílit.

4. Tyto změny nesouvisejí s kvalitou milostného vztahu nebo tělesnou přitažlivostí.

Nejlepší zbraň proti působení věku na sexualitu představuje aktivní sexuální život, tedy jeden až dva pohlavní styky za týden. Stárnutí to nezabrání, ale může ho zpomalit a podstatně zpříjemnit. Když nejste schopni tak rychle běhat, neznamená to, že máte přestat chodit; dokonce můžete díky tomu lépe obdivovat krajinu. Když je vaše sexuální výkonnost horší, neznamená to, že máte přestat s veškerou sexuální aktivitou. Vaše tělo v sobě skrývá další zdroje slasti, které teď můžete objevovat.

Sexualita je stejně jako dýchání tělesnou funkcí, která začíná se zahájením života a končí s jeho koncem, pokud je ovšem dobře udržována.

Úvahy

Ve třiceti jsou ženy krásné.

Později už to záleží na nich.

Ve třiceti jsou ženy krásné.

Později už to záleží na nich nebo ... na nás.

Jean-Pierre Ferland

Na světě není nic obávanějšího než bojovnost ženy v přechodu.

Margaret Meadová

Život mi připadá jako dobrá kniha. Když čtete dál, všechno začíná spolu souviset a dostávat smysl.

Rabín Harold Kushner

Muž, který si jde s jistotou za svými sny, aby prožil život, jak si ho představuje, zažije nečekané úspěchy.

Henry David Thoreau

Skutečnost, že je nějaký názor široce rozšířený, nikterak nedokazuje, že není zcela absurdní. Ve skutečnosti, vzhledem k hlouposti většiny lidí, je pravděpodobnější, že široce rozšířené přesvědčení bude spíš hloupé než rozumné.

Bertrand Russell

19. Nevěra

„Když se mi Jan přiznal, že se před rokem po večírku v práci vyspal s jednou kolegyní, byla jsem z toho celá pryč a vůbec jsem nevěděla, jak reagovat. Ale když jsem ho viděla, jak je z toho nešťastný, pláče a prosí mě, abych mu odpustila, nemohla jsem se ubránit, abych ho neobjala. Říkal, že by pochopil, kdybych ho už nechtěla ani vidět, ale že už nechtěl žít s takovým tíživým tajemstvím. Opakoval mi, že je šťastný, že může žít se mnou a s našimi dvěma dětmi a že chce s námi být dál. Nejsem hloupá, že jsem takhle reagovala a tu nevěru mu odpustila, i když mě to bolelo a nikdy na to nezapomenu?“ ptá se Lucie.

„Když jsem se od své sestry dozvěděla, že mě s ní můj manžel Petr podvedl,“ vypráví Sylvie, „zaplavil mě hněv a můžu vám říct, že si ode mě něco vyslechl! A taky jsem tomu hnusákovi řekla, že jestli mě někdy podvede, požádám o rozvod. Nikdy jsem mu to neodpustila a zůstávám s ním jen proto, že mám čtyři děti a jsem bez zaměstnání. Kam bych šla? Muži jsou odporní, všichni jsou stejní a nedá se jim věřit.“

Dva typy nevěry

Tato dvě vyprávění, která jsem vyslechl po telefonu během jednoho rozhlasového pořadu^30 o věrnosti, dobře ilustrují dva typy nevěry.

30. Pořad Haló, poslouchám... v CKRS-Radio de Jonquiére (Québec).

První typ, který má svůj původ v oblastí pod pasem, postihuje sexuální exkluzivitu: Muž nebo žena má sexuální styk s jednou nebo více osobami kromě svého manžela. Říkám tomu sexuální nevěra.

Druhý typ se rodí v oblasti nad pasem a týká se citového vztahu páru. Mám na mysli vzájemné sdílení myšlenek, názorů a vůbec jednání, které by mohlo mít vliv na vztah partnerů, může jít třeba o milostné dobrodružství nebo plány přestěhovat se na důchod na chalupu. To nazývám věrností nebo nevěrou citovou.

Většina lidí spojuje sexuální exkluzivitu s citovou věrností, nebo dokonce vnímá věrnost pouze jako sexuální exkluzivitu. Přesto jsou si mnohé páry nevěrné, ačkoliv sexuální exkluzivita porušena není, tedy pokud budeme vycházet z definice věrnosti, jak ji uvádí slovník Petit Robert: „...vlastnost věrného člověka; setrvalé city bez podvádění a zrady; soulad s pravdou...“. Kdo z nás nikdy nelhal svému partnerovi - třeba jen proto, aby mu neublížil? Kdo někdy nezradil tajemství, které mu druhý svěřil? Kdo někdy nezastíral pravdu? Není to, když si člověk při milování s partnerem představuje jiného člověka, známkou citové nevěry, i když je sexuální exkluzivita zachována?

Naopak, některé takzvaně „open“ páry netrvají na sexuální exkluzivitě, ale dohodnou se na citové věrnosti - tedy že se budou navzájem informovat o všem, co by mohlo změnit jejich intimní vztah.

Jak a proč k tomu dochází?

Pokud mluvíme o sexuální exkluzivitě, muži podvádějí své partnerky častěji než ženy partnery a také k tomu dochází dříve po svatbě. I když se různé statistiky poněkud liší, ukazuje se, že „románky“ mívá dvakrát víc mužů než žen, tedy asi 50% proti 25%. Tito muži se také ve srovnání se ženami cítí za své mimomanželské pletky méně provinile. Navíc ženy mívají sklon odpouštět snáze než muži. Je to snad proto, že mužům při jejich záletech jde především o sexuální „úlet“?

Ženy naopak většinou navazují mimomanželské sexuální kontakty kvůli tomu, že se o ně nějaký muž zajímá, že věnuje svůj čas tomu, aby jim naslouchal, a že k nim má po citové stránce blízko. Jestliže muž hledá mimo manželství kompenzaci v oblasti sexu, žena si chce něco vynahrazovat po citové stránce. Ženy mívají mimomanželské pletky čistě kvůli sexu jen velmi výjimečně. Oddávají se tělem, srdcem i duší. Ostatně často pak přestávají mít sexuální styky se svým manželem, nebo dělají všechno pro to, aby se jim vyhnuly, protože mají pocit, že by podváděly svého milence. Proto také existence milence bývá častěji důvodem k rozvodu než mužova milenka, a to i kvůli tomu, že muži odpouštějí mnohem méně; muž možná cítí, že když má partnerka milence, on sám už nemá v jejím srdci místo. A to nemluvíme o jeho poraněné pýše - princ byl sesazen z trůnu.

Na začátku, stejně jako v každém milostném vztahu, jsou milenec i milenka úžasní, protože přijímají druhého vždy s otevřenou náručí, milenec je vždycky vnímavý, milenka nikdy nekritizuje a je vždycky k dispozici k sexu, ale dříve nebo později do této zakázané lásky zasáhne realita; milenec nebo milenka bude žádat toho druhého, ať si vybere. K tomu samozřejmě nedochází u románků na jednu noc.

Nevěrný muž se vždycky snaží získat čas a milenku obalamutit - polygamní status quo se mu zamlouvá. Pokud milenka naléhá, opustí ji a najde si nějakou smířlivější. Je jen málo mužů, kteří opustí svou ženu, aby mohli žít s milenkou. Když tak učiní, nový vztah většinou dlouho nevydrží. A tak jsou sami, aniž by si to opravdu přáli.

Nevěrná žena zažívá strašlivý pocit rozpolcení. Má opustit manžela, děti, dům, postavení ve společnosti, bezpečí, aby mohla jít za dobrodružstvím s neznámým mužem? Většinou se s milencem rozejde a toto tajemství si nechá až do konce života pro sebe.

Žena bývá nevěrná z lásky; muž kvůli sexu. Nakonec co jiného, vždyť tyto motivace jsou zřejmě zapsány v našich genech a zakódovány v naší DNA. A ani třicet let feminismu a skoro padesát let kulturní psychologie na tom nic nezměnilo.

Pokud muž souhlasí s tím, že bude mít sexuální styky s jinou ženou, pokud žena souhlasí s intimními styky s jiným mužem, znamená to, že ve vztahu je něco, co způsobuje, že ženatý muž nebo vdaná žena jsou více nakloněni podlehnout pokušení, které je celkem časté a normální. Proč podléháme pokušení? Proč na sebe bereme riziko, že zničíme všechno, co jsme dlouhá léta budovali? Zkrátka proto, že doma už nenacházíme to, co hledáme.

Nevěrní muži a ženy přicházejí často na terapii s otázkou: „Mám opustit svého partnera a začít žít s tím druhým?“ To však v žádném případě není dobrá otázka, nebo by to alespoň neměla být první otázka, kterou si položíme. Měli bychom se ptát spíš nějak takhle:

- K čemu došlo v mém partnerském vztahu, že se tohle mohlo stát, že jsem šel/šla hledat jinam?

- Co nenacházím ve svém partnerském vztahu, že jsem proto ochoten/ochotna začínat si s někým jiným?

- Můžu něco udělat, abych znovu získal/a to, o co jsem v partnerském vztahu přišel/přišla?

- Co mí moje zkušenosti s milencem/milenkou mohou sdělit o tom, co se děje v mém partnerském vztahu?

Nejdůležitější rozhodnutí nepředstavuje volba mezi životním partnerem a milenkou nebo milencem, ale spíš otázka, zda ukončit partnerský vztah, když už jsme se pokusili udělat všechno možné, aby byla znovu nastolena emocionální rovnováha mezi partnery.

Moji klienti většinou neradi slyší, když používám slova „milenec“ nebo „milenka“, ale vždyť tomu tak je a právě po něčem takovém toužíme. Podle slovníku Petit Robert zní první definice slova „milenec“ takto: „osoba, která miluje a je milována“; druhý význam je: „muž, který má sexuální kontakty se ženou, jež není jeho manželkou“. Slovník nám tedy naznačuje, z jakých důvodů si ženatí muži nebo vdané ženy pořizují milenky či milence - protože již ve svém partnerském vztahu nenacházejí lásku. Když muž nebo žena nenachází ve svém partnerském vztahu lásku, jde hledat jinam. Pro muže láska znamená sex, pro ženu city.

Co dělat, abychom se nevěře vyhnuli?

Mimomanželské románky začínají většinou v době, kdy končí vášeň a začíná období boje o moc. Pokud se tomu chceme vyhnout, je tedy třeba se naučit, jak se podělit o moc, jak znovu nastolit ve vztahu rovnováhu tak, aby každý ve vztahu mohl najít, čeho má zapotřebí. Kromě strategií, které jsou popsány v šesté, sedmé a osmé kapitole, jsou tu ještě tři obranné mechanismy:

1. Zachovejte otevřenou komunikaci, aby se každý z partnerů mohl druhému zcela svěřit. Právě díky Luciině porozumění a Janově upřímnosti (citové věrnosti) tento pár mohl znovu najít společnou cestu a zlepšit společný život.

2. Okořeňte si svůj sexuální život. Odjeďte spolu na dovolenou, buďte spolu jako dva milenci (vždyť to také skutečně jste).

3. Mluvte spolu volně o pokušeních, která prožíváte. Vyžaduje to velkou otevřenost jednoho k druhému, ale je to výborný způsob, jak tato pokušení oslabit.

Nikdy není dobré, když k tomu dojde

Sexuální nebo citová nevěra přinese jen zřídkakdy něco dobrého. Je jen málo takových párů, které jako Lucie s Janem dokázaly po nevěře společně litovat a přiblížit se jeden druhému. Skutečnosti odpovídá spíš situace Sylvie a Petra, kteří spolu nejspíš budou bojovat tak dlouho, dokud potrvá jejich vztah. Ne snad kvůli příčině nastalé situace, tedy že se Petr neztotožnil se sexuální exkluzivitou, ale proto, že v jejich vztahu již existovala nerovnováha, která jeho sexuální nevěru umožnila.

Nevěra, ať už sexuální, nebo citová, většinou nerovnováhu ještě zhorší. S. Betchel a L. Stains ve svém díle Sex, A Man's Guide (Sex. Průvodce pro muže) vyvracejí pět zažitých omylů o mimomanželských vztazích. Takže je třeba vzít na vědomí, že

1. ve svém milenci (milence) nenajdete lepšího přítele (přítelkyni);

2. sex s milencem (milenkou) není lepší;

3. nevěra vám manželství nezachrání;

4. nevěra přijde draho citově i finančně;

5. nevěra je v některých amerických státech a v jiných společnostech považována za přijatelný důvod vraždy.

A co vy? Jak byste reagovali, kdyby se vám partner/ka svěřil/a, že má milenku/ milence?

Úvahy

Když se spolu dva milují, jsou ve hře přinejmenším čtyři lidé: ti dva, kteří se milují, a další dva, na které přitom myslí.

Sigmund Freud

I když muž vlastní několik žen, nebrání mu to, aby netoužil po jiných. S luxusem je to podobné jako s lakomstvím, touha vlastnit se zvyšuje s každým dalším získaným pokladem.

Charles Louis Montesquieu

Z 853 zkoumaných kultur jen 16% požaduje monogamii. Mezi ně patří západní kultury... 84% kultur umožňuje polygamii... jen 0,5% polyandrii (pokud je žena velmi bohatá).

Helen Fisherová

Histoire naturelle de l'amour (Milostný přírodopis)

Raději bych byl ropuchou a žil ve smrduté díře, než bych nechal byť jen kousíček milované bytosti k použití někomu jinému.

William Shakespeare

Othello

Co jiného je štěstí než mít milovanou a milující, pevně stmelenou a početnou rodinu v jiném městě?

Georgie Burns

20. Sexuální terapie

Statistiky nám říkají, že 50% párů bude mít někdy během společného života problémy v oblasti sexu. U žen se setkáváme především s problematickým dosahováním orgasmu a s vaginismem. U mužů bývají potíže s erekcí a ejakulací. A u obou pohlaví často bývá potíž se ztrátou nebo významným poklesem libida.

Vzhledem k dosaženým poznatkům v oborech psychologie a sexuologie už prakticky není důvod, proč by manželé nemohli dospět k plně prožívanému sexu nebo alespoň k lepšímu porozumění v této oblasti.

Pokud se potýkáte s některým z výše vyjmenovaných problémů, neváhejte se poradit s odborníkem, který vám - většinou během pěti až patnácti setkání - dokáže pomoci zbavit se názorů, postojů nebo způsobů chování, které škodí vaší sexualitě, a pomůže vám je nahradit názory, postoji a chováním, jež budou vašemu sexuálnímu životu a společnému sexu s partnerem ku prospěchu.

Jak to v takové terapii probíhá? Sexuální terapie obsahuje tři dimenze a vychází jak z poznatků psychoanalýzy, z kognitivně behaviorální terapie, tak z biomedicínských daností a opírá se o humanistickou psychologii. Pro dosažení lepších výsledků spolupracují sexuologové často s gynekology a urology a také s odborníky na duševní i tělesnou relaxaci.

Pedagogická dimenze

Terapeut ověří, jaké jsou vaše znalosti o sexualitě, sexuálních reakcích, ženské a mužské psychologii, dynamice partnerského vztahu... Vaše znalosti této problematiky buď potvrdí, nebo upřesní, možná vám dodá nové informace o sexualitě. Zvláště se zaměří na různé mýty, předsudky nebo falešné představy, kterých jste prostřednictvím výchovy mohli o sexu nabýt.

Často pouhé předáni informaci pomůže situaci zbavit dramatického náboje a pozměnit chování účastníků. Věděli jste třeba, že

- jen 15 až 25% žen je schopno dosáhnout orgasmu prostřednictvím penetrace? Dvě třetiny vnitřku vagíny jsou takřka necitlivé; jen vnější část a oblast kolem bodu G, který je situován blízko klitorisu, reagují příznivě na stimulaci;

- simultánní orgasmus (tedy u obou partnerů zároveň), přestože o něm všichni mluví a snaží se ho dosáhnout, je spíše vzácností a dílem náhody? Řiďte se tedy pravidlem „ženy mají přednost“ a upusťte od snahy o nejlepší výkony;

- je zcela normální, že muž během delšího sexuálního kontaktu střídavě nabývá a ztrácí erekci?

- není možné, abyste se „zasekli“, pokud se milujete ve vodě?

- žádné skutečné afrodiziakum neexistuje, možná snad jen láska (která způsobuje produkci fenyletylaminu) a špetka představivostí?

Psychologická dimenze

Říká se, že přibližně 95% sexuálních problémů souvisí s psychikou. Všechno, nebo skoro všechno, se nejspíš odbývá v oblasti mezi ušima. Co se tedy během sexuálního styku odehrává v hlavách muže a ženy, že to může jejich kontakt narušit?

Má například muž obavy, že ztratí erekci, nebo je posedlý orgasmem své partnerky? Myslí žena neustále na to, jak dlouho jí bude trvat, než dosáhne orgasmu? Nezapletli se partneři postupně do strategie „sexuální sabotáže“, tedy že manžel je k ženě něžný jen tehdy, pokud se chce milovat; žena muže zraňuje neustálým srovnáváním s jinými? Jakou výchovou partneři prošli a jaké pocity se jim v souvislosti s tím se sexualitou pojí - strach, provinilost, odpor...? Prožili v dětství nebo dospívání nějaká sexuální traumata? Jak se „učili“ sexu od prvních sexuálních kontaktů?

Psycholog-sexuolog vám může pomoci, abyste si uvědomili své nevědomé motivace, manželské scénáře, všechno, co vám brání dosahovat rozkoše; může napravit traumata z dětství, která zanechala své stopy ve vašem sexuálním vývoji a jež vám dnes brání dospívat v sexu k plnému potěšení. Díky němu dosáhnete vhledu^31 a budete moci oslabit své obranné mechanismy. Umožní vám uvědomit si emoce (hněv, zášť, pocit nebezpečí, manipulace, provinilost a odsouzení), které vám brání se uvolnit, což je nezbytné k dosažení sexuální rozkoše.

31. Vhled (insight) - doslova schopnost vidět dovnitř; termín W. Köhlera: pochopení vztahové souvislosti jevů a důvodů, prostředku a účelu, příčiny a účinku..., které vede ke změně chování.

Dimenze prožitková neboli experienciální^32

32. Neologismus

Domácí úkoly! (Nebojte se, v ordinaci po vás nikdo žádné výkony požadovat nebude.) Sexuální problém bývá většinou důsledkem špatné informovanosti, negativních postojů, ale také neadekvátního chování. Žena musí znát své tělo, aby mohla svého manžela poučit, jakou stimulaci potřebuje k dosažení orgasmu. Dospívající, který masturboval závratným tempem, těžko jako dospělý muž ze dne na den změní své chování a dokáže ovládnout své vzrušení jen proto, že miluje svou ženu. Muž i žena se tedy musí odnaučit, co se naučili, a naučit se, jak se správně milovat.

Psychologové a sexuologové vyvinuli řadu strategií a technik, které umožňují sexuální chování pozměnit. Například mnoho sexuálních problémů je zapříčiněno přehnaným zaměřením sexuality na genitální dimenzi. Terapeut může navrhnout cvičení, která umožní partnerům soustředit se na smyslnost (smyslové požitky), a dospět tak k potřebnému uvolnění, aby se mohly volně projevit sexuální reflexy.

Již jsme se zmiňovali výše o technice „squeeze“, kterou vyvinuli W. Masters a V. Johnsonová a jež je popsána prakticky ve všech učebnicích Sexuologie jako návod, jak napravit takzvanou předčasnou ejakulaci. Tuto techniku a s ní mnoho dalších (technika „stop-start“, cviky na stahování svalstva stydké a křížové oblasti, cvičení na smyslové soustředění, uvolňovací cvičení...) vám sexuolog během terapie, která obvykle probíhá jednou týdně, vysvětlí.

Sexuální terapie je velmi účinná: 50 až 70% klientů hovoří o velkém zlepšení sexuálního života, nebo dokonce o úplném odstranění sexuálních potíží a rozporů. Nejjednodušeji jsou zvladatelné impotence a rychlá ejakulace. Nejobtížněji se léčí nízké libido.

Sexuální psychoterapie je syntézou kognitivní psychologie (pedagogická dimenze), analytické psychologie (psychologická dimenze) a behaviorální psychologie (experienciální dimenze). Při sezeních bývají obyčejně přítomni oba partneři, ale velmi často se stává, že terapeut pracuje jen s partnerem, jehož vedení může nejvíce přispět k vývoji páru, a tak napomáhá tomu, aby se pár učil, jak dosáhnout radosti ze sexu.

Pokud se rozhodnete se s takovým odborníkem poradit, nespěchejte a pořádně si svého psychologa-sexuologa prověřte. Zjistěte si, jaké má vzdělání a zkušenosti s řešením podobných problémů, jako trápí vás, a jak dlouho už praxi provozuje. Odborník vás naopak téměř jistě požádá, abyste si zašli na gynekologickou nebo urologickou prohlídku, aby eliminoval fyzickou příčinu problémů. Ujistěte se, že se oba dva, vy i váš partner nebo partnerka, cítíte v přítomnosti terapeuta dobře. Pokud v něj nebo v ni budete mít důvěru, zvýší se účinnost terapie.

Úvahy

Láska je tvůrčí proces, který se podobá malování obrazu nebo provedení symfonie - je potřeba mít k ní nezbytné dovednosti.

John Wright

La survie du couple (Přežití páru)

Jediným člověkem, který s vámi stráví celý váš život, jste vy. Je tedy velmi důležité, abyste se naučili mít toho člověka rádi.

Anonym

Lidé se upínají hlavně k falovaginální penetraci a je třeba věnovat čas a energii, aby se podařilo je od tohoto modelu odvrátit. Všechny ostatní způsoby dosažení slasti jsou stále vnímány jako projev nezralosti nebo předehra či druhořadá sexuální praktika.

Louise-Andrée Saulnierová, sexuoložka

V naší společnosti se stále považuje za přijatelnější jít k lékaři než k psychologovi.

Guylaine Lanctótová, lékařka

Skutečný lékař je lékařem lidského nitra. Většina lékařů toto umění neovládá, přestože tak dobře funguje.

Albert Schweitzer

Závěr - Šťastné páry

Asi 20% párů se podaří odolat zkoušce času a partneři jsou spolu šťastní. Těmto párům se podařilo vyhnout se rutině, nenechaly se zavalit úkoly a problémy, které se týkají všech, a většinou se kvůli nim partneři dost vzdálí. Tyto, řekněme, menšinové páry jsou v současné době předmětem mnoha studií odborníků z oboru psychologie, sociologie a antropologie na severoamerických a evropských univerzitách, kteří chtějí poznat jejich „recept na štěstí“. První výsledky ukazují, že tito muži a ženy

- dobře znají jeden druhého, účastnili se skupinových terapií zaměřených na osobní růst a lépe zvládají pochybnosti;

- mají určité intuitivní znalosti o rozdílech mezi muži a ženami a lépe akceptují odlišné názory a rozdílná očekávání svého partnera;

- mají větší smysl pro humor a při sporech méně zapojují své obranné mechanismy;

- disponují „přirozenou“ schopností vyjednávat a určitou formou „emoční inteligence“33;

33. Daniel Coleman, Emotional intelligence (česky: Emoční inteligence, Kolumbus, Praha 1997).

- vytvořili si účinné komunikační nástroje a rozvinuli schopnost aktivně naslouchat - mluvit sami za sebe, shrnovat myšlenky druhého, porozumět skrytému sdělení...

- měli nekonfliktní rodiče, kteří žili ve spokojeném manželství, vyrůstali ve fungujících rodinách, kde byla vzájemná pomoc důležitější než kritika;

- znají dynamiku párového soužití a více či méně vědomé scénáře, které mohou hrát roli mezi milujícími se intimními partnery;

- osvojili si společný jazyk, verbální i neverbální.

Studie, které probíhají v současné době, nám určitě odhalí další důležité součásti tohoto „receptu na štěstí“ spokojených párů. Ani šťastným párům se nevyhýbají krize; nežijí jako v pohádce („vzali se, měli hodně děti a žili šťastně až do smrti“). Musí také překonávat mnohé problémy, někdy jim hrozí i rozchod, řeší těžká rozhodnutí ohledně kariéry obou partnerů, výchovy dětí, bydlení, finančního zabezpečení... Ale každá zkouška, každý konflikt tyto partnery ze šťastných párů sblíží, místo aby mezi nimi vyhloubily příkop frustrací, nepochopení a zášti.

Šťastné manželství je tedy ve spojení s určitými podmínkami možné. Informace obsažené v této knize měly především pomoci párům lépe porozumět podstatě muže a přirozenosti ženy, stejně jako podstatě partnerského soužití, a odstranit iluzorní očekávání, která si partneři udržují ohledně jejich vzájemného vztahu a druhého partnera a jež mohou být jen zdrojem frustrací a neřešitelných konfliktů. Realistická a splnitelná očekávání vzhledem k druhému jsou zárukou spokojeného milostného života daleko spíš než doufání v dokonalost - dokonalá žena existuje jen v mužově hlavě; dokonalý muž existuje jen v hlavě ženy; tyto dokonalé bytosti s námi sdílet život a společnou ložnici nikdy nebudou.

Bibliografie

- Betchel, Stefan a Stains, Roy Laurince, Sex, A Man's Guide. Men's Health Books, Rodale Press, Pennsylvania, 1996, 500 str.

- Dallaire, Yvon, Chéri, Parle-Moi..., Dix regles pour faire parler un homme. Éd. Option Santé, 1997, 144 str.

- Delis, Dean a Philips, Cassandra, Le paradoxe de la passion, Les jeux de l'amour et du pouvoir. Éd. R. Laffont, Paris, 1992, 415 str.

- Durden-Smith, Jo a Desimone, Diane, Le sexe et le cerveau, La réponse au mystere de la sexualité humaine. Éd. La Presse, Montréal, 1985, 272 str.

- Fisher, Helen, Histoire naturelle de l'amour, instinct sexuel et comportement amoureux a travers les âges. Éd. Robert Laffont, Paris, 1994, 458 str.

- Germain, Bernard a Langis, Pierre, La sexualité, Regards actuels. Éd. Études Vivantes, Québec, 1990, 602 str.

- Goldberg, Dr.Herb, Etre homme, Se réaliser sans se détruire. Éd. Le Jour, Montréal, 1982,342 str.

- Goleman, Daniel, Emoční inteligence, Columbus, Praha 1997.

- Kaplan, Helen Singer, L'éjaculation précoce, Comment y remédier. Préface de Louise-André Saulnier, Éd. Guy St-Jean, Laval, 1994, 132 str.

- Katchadourian, Herant A. a Lunde, Donald T. Fundamentals of human sexuality. Holt, Rinehart and Winston, 1980.534 str.

- Morris, Desmond, The human Zoo. Frogmore, Triad/Panther, 1979, 221 str.

- Morris, Desmond, Nahá opice. Mladá fronta, Praha, 1971,160 str. Nagler a Androff, Bien vivre ensemble, 6 nouvelles règles. Éd. du Jour, Montréal, 80 str.

- Tanenbaum, Joe, Découvrir nos différences. Éd. Québécor, Outremont, 1992, 236 str.

- Tannen, Déborah, Ty mi prostě nerozumíš: jak spolu mluví ženy a muži, Mladá fronta, Praha, 1995,336 str.

- Wright, John, La survie du couple, Éd. Le Jour, Montréal, 1990, 261 str.

název: Láska a sexualita v trvalém vztahu

autor: Yvon Dallafre

originální název: S'aimer longtemps, L'homme et la femme peuvent-ils vivre ensemble?

přeložila: Kateřina Bodnárová.

vydal: Portál, s. r. o.

rok vydání: 2009

vydání: první

ISBN: 978-80-7367-523-3

OCR, EPUB: em

verze: 2015.10.06