Obrance perimetru (03) - Nová smlouva

Atamanov, Michael

Značky: Sci-Fi

Sci-Fittt

Ruslan se vrátil do reálného světa, ale nenachází zde uspokojení. Pak ho ale opět kontaktuje bývalý zaměstnavatel a nabídne mu návrat do hry. Všem Ruslanovým blízkým z Obránce perimetru hrozí smrtelné nebezpečí. Ruslan musí v těle korunního prince George odvrátit bezprostřední hrozbu, protože jeho systém Unatari obklíčili cizáci.

Navíc je nucen se proplétat klikatými cestami vesmírné politiky. Na „znovuzrozeného“ prince George čekají těžká diplomatická jednání s lidmi i s královnou Roje, kterou se snaží přesvědčit, že zvládne velet sjednocené flotile lidí a Isejeků. Nevyhne se ani tvrdým bojům až v hloubi nepřátelského území proti přesile cizáků. A velké rody nemají zájem o tak silného konkurenta v rámci lidské Říše…

MICHAEL ATAMANOV

NOVÁ SMLOUVA

OBRÁNCE PERIMETRU

KNIHA III.

UPŘÍMNÝ ROZHOVOR

Když jsem podstupoval další z mých odpoledních odvykacích sedánků na blízké klinice, rozezněl se mi mobil příchozím hovorem z neznámého čísla. Po návratu z Obránce perimetru mi bylo jasné, že jsem se stal závislým na alkoholu a drogách. Dokonce i po třech měsících jsem často chodil do nemocnice na glukózové a vitaminové infúze, aby se mi vyčistila játra a krev a zbavil se dalších škodlivých následků. Nedokážu spočítat, kolika nelichotivými jmény jsem pana G.I. v duchu počastoval ve dnech, kdy jsem seděl právě na tomto křesle s jehlou zapíchnutou v paži. Za šest krátkých měsíců se mu podařilo mé tělo téměř zničit! Podle toho, kolik alkoholu do sebe zvládl za půl roku dostat, musel neustále škytat.

„Ano?“ pronesl jsem do telefonu, když jsem volnou rukou zmáčknul tlačítko přijmout.

„Ruslane, mám pro tebe důležitý návrh.“

Uplynula spousta času, ale mezi miliony hlasů bych konkrétně tento dokázal bez problému rozpoznat. Miya! Dlouho jsem se připravoval na rozhovor s bývalým zaměstnavatelem a dokonce jsem se na něj aktivně snažil někde narazit, abych mu mohl pěkně z očí do očí říct, co si o něj myslím. Na rozhovor s jeho společnicí jsem však připravený nebyl a trochu jsem znervózněl. Nenapadlo mě nic chytrého, co bych jí mohl odpovědět, a proto jsem hovor raději ukončil.

Hlavou mi létal milion myšlenek. Proč mi volala Miya a ne pan G.I.? Že by se setkání se mnou tolik obával a raději poslal svou přítelkyni? Už je to tak dávno… Asi mě přece jen skutečně potřebují.

„Máš pravdu,“ zazněl mi hlavou pravdohledaččin hlas. „Pan G.I. na tebe počká ve stejné restauraci jako minule. Máš čtyřicet minut.“

Cítil jsem se rozpolcený. Na jednu stranu jsem toužil ponořit se zpátky do fantastického světa Obránce perimetru. Co vám mám povídat. Bylo to prvně, co jsem pocítil ten nádherný pocit, že někam patřím, že jsem našel své místo a skutečně jsem tomu i uvěřil. Až v té hře jsem poprvé ucítil opojný pocit slávy. Tvořil jsem historii. Přes mou flotilu nebylo vidět hvězdy a kdokoli stál proti nám, třásl se strachy. Stal jsem se jedním z vládců rasy hmyzáků. Mohl jsem se stát vládcem Oranžového rodu. Mohl jsem se stát, kýmkoli jsem chtěl. Hlavní však bylo to, že jsem v Obránci perimetru cítil, že mě lidstvo potřebuje. Dívali se na mě jako na zachránce celé naší rasy…

Na druhou stranu návrat do hry přinese stejně velký počet negativ. Předchozí zážitek přišel velice draho. Peníze za splnění kontraktu stačily jen tak tak na zaplacení všech poplatků a pokut, které pan G.I. po sobě zanechal. Přátelé se ode mě odvrátili, s příbuznými jsem měl peklo a dívka, se kterou jsem udržoval střídavý vztah, mě nadobro opustila s tím, že jsem se stal degenerovaným závislákem na drogách. Ještě horší bylo to, že podstata jejích slov byla naprosto pravdivá. Po ukončení smlouvy jsem se cítil, jakoby mé tělo někdo zpustošil tvrdými drogami a alkoholem. Jako bych snad za těch šest měsíců strávených ve hře o deset let zestárl. Právě z těchto důvodů se probuzení z kouzelného snu Obránce perimetru a návrat do reálného světa stal velmi hořkou zkušeností.

„Po tom, co jste mému tělu minule provedli, nemám nejmenší tušení, co byste mi museli naslibovat, abych se chtěl do Obránce perimetru vrátit! Opět se jen vrhnete do pustošení mého těla!“

Telefonistka se na několik sekund odmlčela a pak odpověděla:

„Cizácká Královna se zbytkem své flotily ovládla Hnelle. Tvá hlavní planeta Unatari je odříznutá od Říše a připravuje se na beznadějnou bitvu. Bez tvé pomoci nemáme žádnou naději na vítězství. Vše, co jsi tak pečlivě vytvořil, může být jedním rázem zničeno a všichni tví blízcí zabiti.“

Myslel jsem si, že mě nemá k návratu čím přesvědčit. Mýlil jsem se. Miya převedla do slov vše, co mi poslední dobou strašně chybělo. Lidé mě znovu potřebují. Věří, že je dokážu ochránit a touží po mém návratu. Poprvé po několika apatických týdnech jsem v sobě ucítil žízeň po aktivitě.

„Tentokrát však kontrakt sestavíme podle mých podmínek!“ vyslovil jsem jasně.

„Souhlasím,“ odvětila Miya a z nějakého důvodu se o této záležitosti se svým pánem neporadila.

„Dobrá, budu tam za deset minut,“ ukončil jsem hovor, vytrhl si jehlu z žíly a zamířil k východu z nemocnice.

„Nazdar, Ruslane. Kam si myslíš, že jdeš?“ zavrčel mladý vyhazovač stojící u vchodu do baru, když mě chytil za rameno a odsunul bokem.

Udržel jsem v sobě řadu nepublikovatelných nadávek, které na kolenou prosily, abych je vypustil na světlo světa. Byla to však ta samá písnička… Další z důsledků mého prvního kontraktu. Byl jsem si jistý, že tohoto muže vidím prvně, on mě však nadevší pochybnost dobře znal a pokládal mě za vyvrhela. Nešťastná reputace, kterou jsem díky panu G.I. získal, mě štvala daleko víc, než drogami prolezlé tělo. K závislosti se samozřejmě pojily i značné zdravotní komplikace, ale bylo docela jednoduché dokázat se z nich vyléčit. To samé se však nedalo říci o mé reputaci.

Často jsem se potkával s dívkami, které jsem nikdy dřív neviděl, a ty se na mě vilně usmívaly, jako bychom snad spolu prožili intimní chvíle. Občas náhodný kolemjdoucí kouknul na mou tvář, zničehonic se rozčílil a jednu mi vrazil. Jindy mi žena pracující v supermarketu odmítla namarkovat nákup a rovnou zavolala ochranku, aby mě vyvedli. A pak tu byla ta záležitost s nočními návštěvami. Už jsem jich měl až po krk! Objevovaly se především v prvních týdnech návratu z Obránce perimetru. Nikdy jsem netušil, kdo může za dveřmi čekat, když v noci zazvonil zvonek. Mohla to být prostitutka, která se dokázala v mém bytě překvapivě dobře orientovat a ujišťovala mě, že je mé členství zaplacené až do konce roku. Stejně dobře však mohli přijít členové některého z místních gangů, v rukou točit basebalovými pálkami a boxery a vyžadovat zaplacení dluhu. K dluhu se navíc vázal velmi vysoký úrok, nad kterým se mi jen protočily panenky.

Cestou na setkání s mým zaměstnavatelem jsem se připravoval na to, jak mu připomenu každou z těchto příhod, kterými jsem si musel projít a budu vyžadovat plnou kompenzaci za poškození mého zdraví a dobrého jména. Taktéž jsem chtěl, aby se do nové smlouvy přidal bod jasně mluvící o tom, že se takové jednání rozhodně nezopakuje. V opačném případě bych jeho nabídku rovnou odmítl. Bohužel se pro setkání s panem G.I. budu muset nejdříve do baru dostat.

„Mám tu s někým domluvené setkání. Zamluvil stůl,“ odpověděl jsem klidným tónem ostražitému vyhazovači.

Pustil mé rameno, přivolal manažera a něco mu šeptal, přičemž ukazoval na mě.

„Na jaké jméno je stůl rezervován?“ dotázal se manažer, otevřel notes a pročítal si seznam rezervací.

„Georgij Innokentěvič… hmm… Mesfelle,“ zariskoval jsem a má odpověď se ukázala být špatná. Pod tímto jménem dnes nikdo stůl nerezervoval.

„Jak jsem řekl, chyť ho pod krkem a vyhoď ho!“ vyhrkl manažer, ale já rychle vyzkoušel ještě druhé jméno.

„Zkuste i Miya Mesfelle. Stůl může být na ni.“

Podle zklamaného výrazu na tváři staršího muže jsem pochopil, že druhá možnost byla tou správnou.

„Tentokrát však nic nezkoušej, Ruslane. Minule jsi musel platit za škody a tuny rozbitého nábytku. Po druhé se z toho tak jednoduše nevykroutíš!“ vyhrožoval mi mladý vyhazovač, ale nakonec mě pustil dovnitř.

Má poslední návštěva tohoto zařízení proběhla za brzkého zimního rána a místnost zela prázdnotou. Tentokrát byl bar plný lidí. I přesto jsem neměl problém Miyu v davu rozeznat. Elegantní mladá žena s dlouhými červenými vlasy v ostře oranžových šatech po kolena i mezi mnoha lidmi zářila jako oheň za temné noci. Pravdohledačka seděla u stolu uprostřed místnosti sama. Na stole před ní stál talíř jakési ovocné pěny a sklenice pomerančového džusu.

„Posaď se, Ruslane,“ pronesla místo pozdravu a ukázala na volné křeslo. „Přišel jsi brzo. Pan G.I. tu ještě není. Musíš počkat. Objednej si cokoli, na co máš chuť.“

Přišel k nám číšník, podal mi menu a přijal mou objednávku. Po celou dobu mě však úzkostlivě pozoroval, jakoby se bál, že ho pokoušu.

„Zdá se, že tu máš zajímavou pověst, Ruslane,“ okomentovala situaci Miya, která si podivného číšníkova chování všimla.

„Proč myslíš, že to tak je?“ sarkasticky jsem se jí zeptal, jelikož jsem se nedokázal udržet. „Před půlroční smlouvou v Obránci perimetru mě nepoznávali ani sousedé odvedle. Teď mi však snad polovina lidí z mého nejbližšího okolí chce rozbít držku…“

„V tom případě bys měl příště oslavovat konec kontraktu trochu mírněji,“ odmítla mou verzi a dala mi jasně najevo, že i ona se dokáže posmívat.

Z náhlého rozhořčení jsem se zakuckal. To se mě skutečně snažila přesvědčit, že jsem si to udělal sám? Obvinění bylo tak neočekávané a nepřiměřené, že mě na chvíli zarazilo. Miya se začala usmívat a se zájmem pozorovala mou reakci.

„Ruslane, musíme pro tuto konverzaci určit jistá pravidla, aby nedošlo k dalším nedorozuměním. Tvůj osobní život mimo Obránce perimetru mě ani pana G.I. naprosto nezajímá. Co jsi udělal nebo neudělal, nebo proč tě tvé okolí najednou nenávidí, nemá s aktuální diskuzí žádnou spojitost…“

V tu chvíli musela pravdohledačka svou řeč přerušit, protože k našemu stolu přistoupil číšník a před Miyu položil neobjednanou láhev šampaňského.

„Tohle je dar od odvážných kluků sedících u tamtoho stolu,“ oznámil nám číšník a ukázal ke stolu, kde jedla skupina mladých kavkazských mužů. Jeden z nich se na Miyu usmál a poslal ji vzdušné polibky.

Pozoroval jsem, jak se Miya rozhlížela po místnosti, když se její pohled zastavil u stolu obsazeného nějakými vysokoškolačkami. Mávla levou rukou jejich směrem a číšník přenesl láhev k dívkám. Znovu jim přednesl tu samou verzi o mladých mužích, kterou jsme slyšeli i my a dívky se pobaveně zachichotaly. Dárku se nijak nebránily.

„Není to nejvhodnější místo pro jednání,“ pronesla Miya konsternovaně, „ale už je příliš pozdě ho měnit. Nemáme moc času. Takže, Ruslane, znovu to zopakuju. V tuto chvíli je na místě probírat podmínky budoucího kontraktu a veškerou nespokojenost či křivdy si můžeš nechat na chvíli, až se tu ukáže pan G.I. osobně.“

„Co dál? Mám si doplavat pro záchrannou vestu na druhou stranu rozběsněné řeky?“ zasmál jsem se koutkem úst. „Ne, Miyo, takhle to nefunguje. Předešlý kontrakt mi zanechal velkou spoustu problémů a já se k ničemu dalšímu neupíšu, dokud to neprodiskutuju s panem G.I.“

Miya odložila dopitou sklenici džusu bokem a podívala se mi přímo do očí.

„Ruslane, z nějakého důvodu jsi toho názoru, že by ti měl být tvůj zaměstnavatel vděčný. To jsi ale na omylu. Nešlo o nic jiného než o kontrakt. Udělal jsi svou část a dostal jsi za ni zaplaceno. Co se stalo následně, není náš problém. Jakékoli problémy s předchozím kontraktem teď nebudeme řešit. A pokud si myslíš, že tvé úspěchy byly tak působivé, že tvůj zaměstnavatel jen hoří touhou předat ti své díky za tvé služby, budu tě muset opět zklamat. Ve skutečnosti nebyl pan G.I. s tvou hrou v Obránci perimetru vůbec spokojen a neplánoval tě znovu najmout. K setkání s tebou se uvolil jen jako laskavost ke mně a to z důvodu aktuální situace. Tvé domnělé úžasné úspěchy a zdary s tím nemají nic společného. Vůbec nic.“

„Takže podle vás jsem nedosáhl ničeho zvláštního?“ vyhrkl jsem a nechtělo se mi věřit vlastním uším. „Rozšířil jsem velikost flotily Sektoru osm víc, než čekal pan G.I., ty, vládce Oranžového rodu, sám císař či kdokoli další. Na začátku kontraktu jsem dostal šestnáct lehkých lodí. Jejich posádky byly demoralizovány a pohybovali se mezi nimi špehové ostatních velkých rodů. Na konci mého kontraktu jsem předal největší a nejlepší flotilu Říše se šesti bitevními loděmi, dvaceti těžkými křižníky a neskutečným monstrem – mateřskou lodí. Flotila dohromady čítá na pět set lodí! A to ani nezmiňuji trénink, který obdržely všechny posádky při tažení proti cizákům. Jejich aktuální úroveň kompetencí, efektivity a loajality je nesrovnatelně vyšší než ta banda neorganizovaného stáda koz, která mi byla dána do začátku.“

„Ruslane, nepřekrucuj realitu, buď tak laskav!“ pronesla zamračeně Miya, než mávla na číšníka. Objednala si další džus a pokračovala v tématu.

„Teď ti řeknu fakta, jak jsme si je přebrali my s panem G.I. Když kontrakt skončil, polovina tvé flotily tvořená loďmi Isejeků, odletěla zpátky do vesmíru Roje. Takže mi tu nevykládej nic o pěti stovkách lodí. V nejlepším případě jsi panu G.I. zanechal dvě stě. Z dvou set lodí bylo bitevníků jen pět, nikoli šest. Křižníků zůstalo jen patnáct. Navíc byly všechny těžké lodě vybaveny, jak se vyjádřil náš nový admirál, naprosto idiotsky a museli jsme je přetvořit k normálu, čímž jsme přišli o spoustu peněz, které jsi nám zanechal. Nejvíc šokující novinkou však byla ta, že jsi, aniž by ses byť slovem svému šéfu o svém plánu zmínil, prodal Královnu hříchu. Korunní princ musel svou luxusní jachtu od Robena koupit zpátky za cenu čtyř bitevních lodí a několika křižníků. To jsou skutečná fakta a ne pohádky, které se snažíš spřádat. Flotile zbyla jen jediná bitevní loď, Korunní princezna Likanna, a pět těžkých křižníků. Zbytek lodí byl ve flotile jen dočasně a nikdy ti skutečně nepatřily.“

Nemohl jsem uvěřit, že mi říká pravdu. Nevěsta chaosu, Princezna Astra, Vládce Tesse a Indigová kráska, které se vrátily po kompletní přestavbě a modernizaci, za kterou jsem zaplatil vlastní krví, jsou pryč. Tito naprostí idioti se vzdali čtyř nových bitevních lodí a deseti křižníků výměnou za stupidní jachtu! Miya ignorovala mé vnitřní utrpení a pokračovala:

„Nikdo nepochybuje, že se flotila za posledních šest měsíců, které jsi ve hře strávil, skutečně rozrostla. Získali jsme bitevní loď a několik těžkých křižníků. Věc se má však tak, že je pan G.I. toho názoru, že by se tyto přírůstky k flotile přidaly i bez tvého zásahu. Císař a hlava Oranžového rodu ti přece na ně dali peníze. Já si myslím, že pokud by hrál skutečný majitel účtu, dokázal by předejít neshodám s vévodou Paolem a neztratil by velké množství peněz, které díky sporu zmizely. V takovém případě by flotila byla daleko silnější a větší, než je teď.“

Její proslov byl docela přesvědčivý. Podezříval jsem ji, že používá nějaký typ hypnózy, aby mě přiměla jí věřit. Na několik sekund jsem skoro podlehl a uvěřil, že jsem jen netalentovaný blbec, který všechno zkazil. Pokud bych hned od začátku nebyl naprosto jasně přesvědčený o opaku, možná by to na mě zabralo. Zatřásl jsem hlavou, abych tu hloupou iluzi zrušil.

„Pokud mi tvrdíš, že jakási jachta byla pro pana G.I. důležitější než čtyři plně modernizované a štědře vybavené bitevníky, pak je nemyslitelné, že by se flotila sama od sebe pod jeho velením zvětšila… Tvůj společník by prostě prochlastal a rozházel všechny peníze do větru, jak je jeho zvykem. Ty čtyři bitevní lodě a deset těžkých křižníků mělo hodnotu okolo dvou miliard kreditů a to do toho nezahrnuju ani plně vycvičenou posádku, která se k nim vázala. Celé bohatství vyměnil za jachtu o hodnotě maximálně tří milionů a to jsem ještě dost velkorysý.“

„Není na tobě, abys to rozhodnutí hodnotil, Ruslane! Jde o princip. Královnu hříchu jsem od prince George dostala darem. Lépe řečeno šlo o dar pro nás oba. Byl to náš létající palác. Společně jsme v ní strávili patnáct let! Během těch let Georg nasbíral pro náš společný domov množství dekorací, získal mnoho vzácných předmětů a mistrovských děl. Ta činnost se stala jeho koníčkem. Do Královny hříchu bylo investováno spoustu času, námahy a stovky milionů kreditů, proto jí žádná bojová loď hodnotou nesahala ani po kotníky. A to nemluvím o jejím komfortu. Na jachtě bylo jen v sochách od skvělého Verona ton Gepa sedm set milionů kreditů! Kromě toho byla na palubě má téměř dokončená kolekce Sivallských smaragdů, což jsou trofeje z velké války proti Roji. Jejich hodnota je nevyčíslitelná! Celý tento přepych jsi prodal Robenovi za mrzkou miliardu! Tvůj bratr tě měl otočeného okolo prstu a tys to vůbec netušil!“

Dorazilo mé jídlo a Miya se musela znovu odmlčet. Rusovlasá kráska se podívala na přinesený pokrm a překvapeně pronesla:

„Co to má být, Ruslane? Chceš shodit? Salát, minerálka… Kde je maso a obloha, grilovaná ryba a no… chlast? Minule ses takhle nehlídal.“

„Minule jsem měl mladé a zdravé tělo. Ale po šestiměsíčním řádění pana G.I. mi zůstalo tělo, které za půl roku nebylo ani sekundu střízlivé! Počet prázdných lahví od vodky v mém pokoji je toho jasným důkazem! Játra mi kolabují, krevní tlak skáče jako při hypertenzi a žíly se podobají cedníku. Třikrát týdně musím docházet do místní nemocnice na drogovou odvykačku. To byla cena za můj první kontrakt. Právě proto se budu držet minerálky a na nic silnějšího nesáhnu.“

Miya na několik sekund zavřela oči, pak zavrtěla hlavou a unaveně řekla:

„Ruslane, myslela jsem si, že jsme se na zásadách naší konverzace dohodli. Chci, abys pochopil, že tvůj život mimo Obránce perimetru pana G.I. vůbec nezajímá. Během kontraktu bylo tvé tělo uzavřeno v kapsli pro virtuální realitu. Dobře jsme o něj pečovali. Výmysly o přemíře alkoholu a zničených žilách jsou jen výplody tvé fantazie, stejně jako snaha přenést na nás vinu za problémy se sousedy. Nemáš žádný důkaz a není možnost, jak bys ho mohl získat.“

Poplácal jsem se po kapsách, až jsem našel věc, pro kterou jsem se po cestě sem doma zastavil: průhlednou krabičku, ve které se třpytila malá koule. Položil jsem krabičku na stůl. Miya krabičku zvedla, zvědavě si ji prohlížela a točila s ní a následně ji položila zpátky. Cítil jsem, že jsem ji tímto nevyvratitelným důkazem přitlačil ke zdi.

„Divné… Zajímalo by mě, zda tohle pochází z osobní skrýše pana G.I. nebo z krystalů, které sis vzala z pirátské základny na Unatari?“

Pravdohledačka se pobaveně usmála a odpověděla:

„Ruslane. Tohle nejsou krystaly. Nemyslíš si, že bych to měla vědět? Je to asi jen plastový suvenýr. Nejspíš sis ho objednal, aby ti připomínal Obránce perimetru.“

„Dobrá… připusťme, že je to pravda. Pak mi ale Miyo řekni, kde jsi vzala mé telefonní číslo?“

„Stal se z tebe opravdu hrozný mužský, Ruslane. Proč jsi tak podezřívavý? Minulou zimu jsem nějaký čas pobývala v tvém bytě, vzpomínáš? Pan G.I. ti to přece říkal! Všimla jsem si tvého čísla vytištěného na účtu a zavolala na něj pro případ, že bych ho v budoucnu potřebovala.“

„I to může být pravda, Miyo a skoro bych ti uvěřil, nebýt toho, že jsem si od té doby číslo změnil. Už jsem měl až po krk výhružných telefonátů uprostřed noci. To číslo mám necelý týden. Předal jsem ho jen matce a nejlepšímu kamarádovi. Pro příště si zapamatuj jedno: když někomu voláš, ujisti se, že skutečně mluvíš. Neposílej jen myšlenky přímo do hlavy dané osoby. Bylo velmi nepříjemné slyšet tvůj hlas i ve chvíli, kdy jsem mobil vypnul…“

„Ruslane, to, co povídáš, mi zní velmi podivně,“ zakňourala a stiskla pevně rty. „Slyšet v hlavě hlasy, mluvit do vypnutého mobilu… Neuvažoval jsi nad návštěvou psychologa?“

Rozhodně jsem odstrčil talíř a vstal od stolu.

„No nic, Miyo. Vypadá to, že jsem se mýlil. Mezi námi dvěma je konstruktivní debata naprosto nemožná. Předej svému šéfovi mé pozdravy a zároveň mu řekni, že ho nikdy nechci vidět. Přísahám, že pokud ho znovu potkám, rozmlátím tomu červovi držku!“

Otočil jsem se k východu a udělal dva kroky než se dvojice mužů atletických postav, kteří do této chvíle potichu mluvili u vedlejšího stolu, naráz zvedla a zahradila mi cestu. Jeden z nich mi profesionálním chvatem zkroutil ruku za zády a přirazil mi obličej na stůl před Miyu.

„Šéfka neřekla, že můžeš odejít!“ zašeptal mi surovec do ucha.

Ostatní návštěvníci baru v klidu jedli, jakoby se nic nestalo. Okolo nás dokonce prošel číšník s tácem, ale z nějakého důvodu žádní lidé nevěnovali našemu stolu pozornost. Jako bychom tam ani nebyli. Možná by je upoutal až můj řev…

„Nebude to fungovat, Ruslane. Neuslyší tě,“ pronesla Miya až nelidsky ledovým tónem a sledovala mé chabé pokusy vyprostit se. „Není zrovna nejvhodnější doba připomínat mi mé pravdohledačské schopnosti. Zrovna jsem si vzpomněla na další věc: slíbila jsem ti, že pokud se v reálném světě potkáme, zabiju tě. Já své sliby neházím jen tak do větru. A jelikož se mnou nechceš spolupracovat…“

Naráz jsem si překvapeně všiml, že ti dva chlápci, kteří mě popadli, si jsou podobní jako vejce vejci. Dvojčata? Nebo…

„Par to nek Tuki-tuka-de-sa! Pori-la-navi!“ (Nechte mě jít! Poslechněte Starší samici! Ihned!)

Šlo o instinktivní záležitost, ale ukázalo se, že jsem zvolil správnou cestu. Oba muži ode mě ihned odskočili, klekli si na jedno koleno a sklonili hlavy. Je velmi užitečné naslouchat hovorům mých chameleoních bodyguardů. Ravaashský jazyk jsem neznal, ale dokázal jsem si zapamatovat asi dvacet vět.

Na můj malý triumf jsem byl pyšný. Miye jsem hravě zasalutoval a zamířil pryč z baru. Aspoň jsem se snažil. Po pár krocích jsem ucítil zvyšující se odpor proti dalšímu pohybu. Každý další krok byl o dost náročnější než ten předchozí. Měl jsem dostatek sil na šest kroků, ale nedokázal jsem se dostat ani o milimetr dál. Dobrá, nejsem blbý. Chápu to. Nepůjdu hlavou proti zdi. Otočil jsem se zpátky ke stolu a posadil se naproti Miyi.

„Jedna-jedna.“ Mocná pravdohledačka se hlasitě zachechtala. „Dobře, Ruslane. Teď už si můžeme upřímně popovídat.“

Miya hleděla na hodiny. V očích se jí zračila nespokojenost a možná se do jejího výrazu tváře vetřela i úzkost.

„Z nějakého důvodu má tvůj zaměstnavatel zpoždění… To je divné. Normálně je Georgij dochvilný. No nevadí, zkusíme pokračovat bez něj. Ruslane, navrhuji následující: slibuji, že ti na tři otázky odpovím naprosto pravdivě a po nich, abychom nemarnili čas, přejdeme na dohodu kontraktu. Bod za bodem mi povíš, co je pro tebe důležité a já rozhodnu, zda je možné tvé požadavky splnit. Pokud zbydou nějaké nejasnosti, počkáme na pana G.I. a projdeme si je s ním. Souhlasíš?“

Zamyslel jsem se, ale po chvíli jsem kývnul. Tato možnost je z mého pohledu správná. Miya si s očividnou úlevou oddychla. Přišlo mi, že si nebyla až tak jistá, zda budu souhlasit. Rusovláska se trochu uvolnila a zpoza masky nemilosrdného predátora na mě vykoukla neskutečně nádherná žena. Možná to opravdu byla nejhezčí žena, kterou jsem kdy v životě potkal. Jedině Astra by mohla této dominantní a nebezpečné krásce svou křehkou elegancí konkurovat. Tato myšlenka mi připomněla srovnání, které jsem kdysi slyšel od Florianny: „Astra je sněhovou vločkou, zatímco Miya je plamenem.“ Velmi bystrý postřeh. Miya se zničehonic začala bezdůvodně usmívat. Jistě mi zase četla myšlenky.

„Je divné vidět tě bez velkého břicha. Jak jsi pojmenovala svou holčičku?“ zeptal jsem se a využil první otázku ze tří, které mi umožnila.

Miya se na mě překvapeně podívala, ale rychle se zase začala usmívat.

„To je ta poslední otázka, kterou bych od tebe čekala, Ruslane. Ale je hezké ji od tebe slyšet, uznávám. Jmenuje se Deia, korunní princezna Deianna royl Georg ton Mesfelle.“

To, že se Miyina dcera stala korunní princeznou, mi dalo jasně najevo, že se Georg s Martou rozvedl. Zajímalo by mě, co jeho bývalá žena za podepsání rozvodových papírů požadovala? Že bych se na to Miyi zeptal? Ale to ne, nebudu plýtvat další otázkou. Přijdu na to během hry. Navíc mě tížila daleko palčivější a zajímavější otázka:

„Když jsem z Obránce perimetru odešel, strávil jsem spoustu času na internetu a hledal jsem o té hře víc informací. Snažil jsem se taky najít v nabídkách obchodů kapsle na virtuální realitu, jako byla ta, ze které jsem po konci kontraktu vystoupil. Nenašel jsem vůbec nic. Rád bych se dozvěděl a pochopil, proč se privátní hra pro elitu všemožně snaží maskovat sama sebe. Proč navíc někdo kapsle pro virtuální realitu ukrývá? Není spíš logičtější, aby se výrobci předháněli a tento produkt co nejvíc cpali lidem pod nos? Začíná se ve mně líhnout myšlenka, že ta technologie jednoduše neexistuje. Můžeš mi o tom říct víc?“

Miya se na mě podívala a znovu se potěšeně usmála.

„Konečně jsi začal používat mozek a nenecháš se řídit emocemi. Dobrá otázka, Ruslane. Tímto jsi měl naši konverzaci začít a ne se válet v hromadě sebelítosti a stěžovat si na problémy se sousedy. Ve svých předpokladech máš pravdu, ale opomněl jsi jeden důležitý fakt. V reálu jsi kapsli na virtuální realitu spatřil. Navíc to byl klasický, sériově vyráběný typ, žádný experimentální model. Už jsem ti dala dostatek vodítek. Zbytek si vyvodíš sám. Aspoň se dovíme, zda máš v hlavě nějaký mozek.“

Miya se pohodlněji opřela ve svém křesle a se sklenkou džusu v ruce začala pozorovat mou vnitřní intelektuální námahu, aniž by měla v plánu mi pomoci či mi dát další nápovědu.

Horečnatě jsem se snažil vymyslet, co to ve skutečnosti může být. Sériově vyráběný produkt, o kterém neexistovala žádná zmínka? Že by šlo o nějaké vojenské tajemství? Možná pro vymýšlení strategií na situace vytvořené ve virtuální realitě, které by bylo složité přenést do reálného světa? Třeba pro práci na vysoce infekčních místech či pod nepřátelskou palbou. Nebo se tím snažili vojáky přimět, aby se naučili přestat se bát smrti. Po stovkách virtuálních úmrtí by se už reálné smrti nebáli. Nebo šlo možná o výběr těch nejvhodnější lidí pro nejrůznější předem nespecifikované mise, jako přistání na Mars či setkání s mimozemskými životními formami… To vše mi však přišlo velmi bizarní.

„I tak je to ta správná odpověď na tvou otázku,“ shrnula mé myšlenky očividně spokojená Miya. „Jsem ráda, že nejsi uzavřený ve své hlavě jako většina lidí. Dokážeš se nad problémem zeširoka zamyslet. Ano, tyto kapsle se používají na zjištění, jak pracovat s technologiemi, které jsou stále ještě ve vývoji. Hra Obránce perimetru a vybavení pro ni skutečně existuje, ale nejsem si úplně jistá, jaké cíle tento masový experiment sleduje. Navíc nemám tušení, kam hráči po smrti odcházejí. Informace o Obránci perimetru nesmí opustit zdi laboratoře. Skutečně doufám, že hráči dostanou k dispozici další postavy, ačkoli si tím vůbec nejsem jistá. Zbývá ti už jen poslední otázka, Ruslane. Polož ji a můžeme se dát do práce.“

To se jí lehko řekne… Já byl pořád ještě šokován odpovědí na můj předchozí dotaz. Miya a Georgij se očividně účastnili jakéhosi dlouholetého experimentu pro neznámou a tajnou organizaci. No to mě poser! Hlavu mi začaly mlžit nejrůznější myšlenky. Otázky, které se ještě před minutou zdály být důležité, naráz ztratily svůj význam. Obránce perimetru je simulátor budoucích technologií… No dobrá. Ačkoli bylo složité tomu uvěřit, minimálně to hodně vysvětlovalo.

„Můžu do té hry nechat přenést vlastní tělo?“ zajímalo mě.

Miyino obočí se překvapením nakrabatilo a její rty se sevřely.

„To je ale divná otázka, Ruslane. Čekala jsem od tebe víc. Vždyť si na ni můžeš odpovědět sám. Z mnoha důvodů by něco takového bylo neproveditelné. Jak si představuješ, že se do počítačové hry dostane tvé fyzické tělo? Je nemožné do virtuální reality přidat byť jen malý předmět. Stejně tak nemožné je odnést si z Obránce perimetru cokoli do reálu. Přecházet mohou jen myšlenky, nápady a znalosti. Ta věc,“ pokračovala a ukázala na průhlednou krabičku, „není ničím jiným než čínským suvenýrem. Plastová perla. Georgij ji objevil v jednom ze stánků v obchodním centru a koupil mi ji, jelikož skutečně připomíná jeden z herních předmětů. Samozřejmě jsem ji ještě sama trochu poupravila. Obránce perimetru se kromě jiného využívá pro objevení a cvičení osob se skrytými psionickými schopnostmi. Po mnohaletém tréninku jsem dokázala své schopnosti používat nejen ve světě virtuálním, ale i v tom skutečném.“

I přes mou nelibost jsem v pravdohledaččiných odpovědích neobjevil žádné protimluvy. Ačkoli… ukázal jsem na dvě dvojčata u vedlejšího stolu.

„Kdo hraje za ostatní rasy a za cizáky? Jak je možné, že mi rozuměli, když jsem na ně promluvil ravaashsky?“

Miya káravě zavrtěla hlavou.

„Ruslane, to není fér. Na tři své otázky jsi už odpovědi získal. Snažme se tedy zůstat ve vytyčených pravidlech, které jsme si předem dohodli. Třikrát jsem ti již odpověděla a jsem si jistá, že je jen otázkou času, než nalezneš odpovědi i na zbytek svých dotazů. V tuto chvíli však od tebe potřebuju kompletní seznam požadavků. Tady máš tužku a list papíru. Během pár minut bys to měl stihnout. Já zatím zjistím, proč to mému společníkovi tak trvá.“

Rusovlasá kráska vytáhla z malinkaté kabelky miniaturní mobil vykládaný malinkými krystalky, možná to dokonce byly skutečné drahé kameny, a odešla z hlučného baru směrem ke schodům. Můj pohled se nedobrovolně stočil ke kabelce, kterou nechala na stole otevřenou. Jistě bych v ní objevil tuny velmi zajímavých věcí a možná dokonce i nějaké tajné vynálezy, které by mi dokázaly celou situaci osvětlit… Zavrtěl jsem však hlavou a kriminální nápady odehnal. Chopil jsem se tužky. Takže, co vlastně chci?

Miya se vrátila přibližně za sedm minut. Tou dobou jsem měl seznam prakticky hotový. Žena několik sekund stála bez hnutí a hleděla kamsi za mě. Najednou mobilem mrštila vší silou o zem. Telefon se rozpadl na množství malých kousků a drahé kameny se po podlaze rozletěly do všech směrů. Nemusíte být génius, abyste pochopili, že ji něco velmi naštvalo, možná až rozzuřilo. Zajímalo by mě, co mocnou pravdohledačku dokáže přivést k zuřivosti.

„Pan G.I. na naši schůzku nedorazí,“ oznámila mi Miya, když se uklidnila. „Přijde mi, že se na poslední chvíli rozmyslel a změnil své plány. Sdělil mi totiž, že se s tebou nechce setkat osobně, protože si myslí, že bys ho nepřivítal s otevřenou náručí. To je ale egoistický narcis!“

Mohl jsem se mýlit, ale zdálo se mi, že jsem v jejích uslzených očích spatřil záblesk lstivosti.

„No, Ruslane, když mě v tom Georgij nechal samotnou, nemám nejmenší důvod ho jakkoli dál krýt. Ano, měl jsi pravdu. Georgij po celou dobu, kterou jsi strávil v Obránci perimetru, okupoval tvé tělo. Nehraj překvapeného, prosím. Jeden z důvodů, proč byla tato hra vyvinuta, je zajistit vylepšení přenosu lidského vědomí. Něco takového se dá provést za pomoci speciálního přístroje, nebo to může udělat osoba se silnými psionickými schopnostmi, jako jsem já nebo pan G.I. Kdybys, Ruslane, jen věděl, jak bude složité zvládnout vše sama… Kdybych jen měla dostatek sil… No, nemáme moc času. Už tak jsme oproti plánu dost pozadu. Podej mi ten seznam, podívám se, co jsi sepsal.“

Papír, který jsem stále ještě držel v rukou, mi Miya prakticky vytrhla a rychle si ho pročítala.

„Co se týče prvního bodu. Můžeš se spolehnout, že peníze dorazí v pořádku. S tím nemám žádný problém. Toto však bude složitější: Do mého těla nevpravíte žádné drogy či alkohol. Pro tuto chvíli ti nemůžu dát stoprocentní garanci, ale něco rozhodně vymyslím. To samé s dalším bodem ohledně antisociálního chování. Ačkoli… proč ne. Přijmeme obojí. Přísahám na své pravdohledačské schopnosti a na život mé jediné dcery, že se do tvého těla nedostanou narkotika a chování se bude slučovat se společenskými konvencemi. Doufám, že ti tato věta stačí.“

Přikývl jsem. Vnitřně jsem byl však naprosto šokován tím, na co přísahala. Miya pokračovala:

„Dalším bodům moc nerozumím: Svoboda se ve hře chovat, jak uznám za vhodné. Garantovaná bezpečnost mým bližním atd. Ruslane, toto musíme upřesnit. Co přesně myslíš tou svobodou a bezpečností? A prosím pospěš si. Někdo si může brzo všimnout, že pan G.I. není připojený do hry.“

Abych pravdu řekl, myslel jsem si, že bude proti posledním bodům bojovat s větším zápalem, hlavně proto, že jsem si řekl nejen o velkou sumu peněz včetně morální a materiální finanční kompenzace za minulý kontrakt i za ten následující. Proto jsem byl překvapen a dokonce i trochu zmaten lehkostí, s jakou mé požadavky přijala. Mé koncentraci navíc nepřispíval Miyin nátlak ohledně nedostatku času.

„Nechci se jakkoli za svá rozhodnutí či aktivity v Obránci perimetru zodpovídat. Musím mít možnost učinit rozhodnutí, které v dané chvíli považuji za nejlepší. A chci ujištění, že neublížíte žádné postavě jen proto, že se mi stala blízkou.“

„Stál ti snad někdo minule v cestě? A co se týká mých činů… Jistě si nemyslíš, že by třetí nejsilnější pravdohledačka neměla nic důležitějšího na práci než nahánět postavy, se kterými ses sblížil, že ne?“ zeptala se překvapeně Miya.

„Vzpomínáš, jak jsi paralyzovala Floriannu? Pamatuješ, na tu chvíli v ponorce, když ses obořila na princeznu Astru?“

„Ruslane, tvé vztahy s těmito postavami neměly na mé činy žádný vliv! Neměla jsem jinou možnost, než tu upovídanou žábu umlčet! Udělala jsem to pro nás oba. Pokud bych ji nechala být, do dvou dnů by se naše tajemství, že obýváš tělo pana G.I., dostalo ven a to by byl skutečný konec. Dokonce i já bych si kvůli tomu protrpěla své. Nedokážeš si představit, jak úzkostlivě administrátoři hry hlídají, aby za každou herní postavu Obránce perimetru hrál jen jeden konkrétní člověk. Několik nepatřičných vět o reálném světě a skončil jsi! Jakoby ve hře tvá postava nikdy ani nebyla! Co se týká druhé dívky… Šlo jen o automatický reflex. Její těhotenství mi zkřížilo plány. Ale tys mi nařídil, abych se jí nedotkla a já tě poslechla…“

„Miyo, nesnaž se vykroutit z odpovědi na mou otázku. Vyjmenovávání situací, které už proběhly, nemají s aktuální smlouvou nic společného. Chci garanci pro budoucnost.“

Miya se mi podívala zpříma do očí a pak pomalu a jasně řekla:

„Nikdo z nás ti nebude stát v cestě a stejně tak máš povoleno mít v Obránci perimetru přátele, přítelkyně, favoritky a dokonce i milenky. Ale pravidla hry zůstávají stejná jako minule. Nesmíš odhalit, že jsi v těle korunního prince George a musíš šest měsíců odolávat cizáckým útokům. Z mé strany ti přibudou další pravidla: nesmíš se s mou postavou ve hře rozvést, nesmíš mít žádné další děti a za každou cenu musíš ubránit systém Unatari. Toto jsou stěžejní pravidla. Pokud kterékoli pravidlo porušíš, náš kontrakt okamžitě skončí a nedostaneš žádné peníze. A navíc bych už neměla vůbec žádný důvod, abych tě v reálu nechala naživu. Považuj to za varování a také za součást pravidel.“

Zamračil jsem se, ale popravdě jsem Miyina pravidla chápal. Rozhodně nechtěla, aby se do hry připojil další hráč, který by mohl narušovat její plány. Požadavky, za kterými si tvrdě stála, se mi zdály férové. Neměl jsem proti nim vůbec nic. Potřeboval jsem však osvětlit jednu záležitost:

„Miyo, naprosto chápu tu věc s rozvodem. V herním světě by takový čin ohrožoval postavení korunní princezny Deii. Rozumím, proč nesmím mít děti. Tvůj potomek nestojí o konkurenci v podobě dalších dědiců. Ale proč je zrovna Unatari tak důležité?“

Miya se na mě zadívala s výrazem, ve kterém se zračila frustrace z mých nedostatečných intelektuálních schopností.

„To nevíš? Protože podle herní dějové linie Deia právě teď spí v jeslích na Unatari. Tvým cílem je bez ohledu na cenu svou dceru ochránit před jakýmkoli nebezpečím.“

„Vyjasněme si to tedy. Mám chránit Deiu nebo systém Unatari? Co kdybych Deiu přenesl na bezpečné místo? Bude i nadále ochrana Unatari prioritním cílem?“

Chvilku se nad mou otázkou zamyslela a pak odpověděla:

„Ruslane, tvá úvaha je naprosto logická. Problém však tkví v tom, že tvá spásná myšlenka přišla příliš pozdě. Deiu teď už z Unatari nepřesuneš. Nejsem jen normální hráčkou, ale pravdohledačkou s hrozivými schopnostmi. Administrátoři hry mi věří. Díky tomu se má postava může na delší časové úseky z Obránce perimetru odpojit. Má dcera teď pro mě funguje jako jakýsi maják. Skrze ni se můžu kdykoli do hry vrátit. To znamená, že se do hry můžu připojit, aniž by to administrátoři zjistili. Vážou se k tomu ale technické záležitosti, které všechno ztěžují. Potřebuji, aby můj vstup a výstup ze hry zůstal na stejném místě, kde jsem ho zanechala. Obrana systému Unatari má zásadní význam nejen pro mě, ale i pro tebe. Pokud o Unatari přijdeme, nedokážeš Obránce perimetru opustit a vrátit se do reálného světa.“

„Chápu to správně, že ty se mnou v Obránci perimetru nebudeš?“ zeptal jsem se a ujasnil si jeden z bodů, který mi krásná rusovláska předestřela.

„Ano, to je pravda. Ve hře jsem příliš zranitelná svým pánem, a proto nechci riskovat tím, že bych ti byla nablízku.“

„Ty mi nevěříš?“ zasmál jsem se.

„Samozřejmě, že ne. Nevěřím vůbec nikomu. Nevěřím tobě, ani panu G.I., ani administrátorům. Myslíš si, že bych v Obránci perimetru přežila tak dlouho, kdybych každému hned věřila? Dám ti možnost mě třikrát na krátký čas přivolat, ale to jen v případě nejvyšší důležitosti. Přeskakovat mezi hrou a reálným světem je velmi náročné, dokonce i pro mě. Rozumíš mým požadavkům?“

Odpověděl jsem tichým přikývnutím.

„V tom případě můžeme pokládat náš kontrakt za dohodnutý. Nevidím jediný důvod, proč bychom ho měli podepisovat. Minule jsme to dělali jen kvůli atmosféře, a abys cítil tíhu svých rozhodnutí. Do hry si stejně kopie vzít nesmíš a hlavně není na takové hlouposti vůbec čas. Georgij už nemůže déle čekat. Dobrá tedy. Teď už se jen musíš připravit na přenesení vědomí.“

„Jak to mám provést?“ zajímal jsem se a Miya vysvětlila:

„Musíš usnout, nebo se hodně opít. Jelikož máme velmi málo času, navrhuji tu jednodušší cestu. Tady máš prášky na spaní.“

Miya natáhla ruku a její dlaň odhalila pár neoznačených prášků ve třpytivě žlutém obalu. Mé celoživotní zkušenosti a instinkty na mě hlasitě řvaly, že je naprostá blbost vzít si neznámé léky od někoho, koho vůbec neznám, ale hlas rozumu jsem umlčel na neslyšitelný šepot. Spláchl jsem dva sladké prášky hltem minerálky a čekal jsem, co se bude dít.

O deset sekund později jsem ucítil první příznaky. Bar se začal před mýma očima houpat. Dva muži u vedlejšího stolu na sebe vzali podobu Ravaashských bojovníků. Miyino oblečení se změnilo z oranžových šatů na různobarevné pruhy a její rovné červené vlasy se jaksi spojily do drdolu. Začal jsem cítit, že jsem udělal tu největší chybu svého života.

„Ukliďte po nás!“ rozkázala Miya ještěrům říšským jazykem a oba ihned kývli hlavou.

Pravdohledačka se podívala na hodinky a pak znovu na mě.

„No, Ruslane, modli se, abychom nešli pozdě a ať mám dostatek energie…“

Poslední, čeho jsem si při ztrátě vědomí všiml, bylo, jak se Miya natáhla pro čínský suvenýr ležící na stole. Jednou rukou rychle otevřela krabičku a… „plastovou perlu“ si vhodila přímo do krku!

„Aaaaaaaaach!“

Mé tělo se neskutečnou bolestí prohnulo a já hrůzou otevřel oči. Objevilo se oslepující bílé světlo. Nade mnou se nahýbaly jakési tmavé obrysy postav. Hlasy zněly zastřeně, jakoby mluvily pod vodou.

„Pulz mu zase klesá!“

„Běžte od něj!“

Nedokázal jsem si rychle uvědomit, na co bych měl vlastně zareagovat a už se nade mě naklonil další tmavý obrys. Defibrilátor mé tělo znovu napružil. Zařval jsem. Ve skutečnosti jsem místo ohlušujícího řevu ze sebe dokázal dostat jen téměř neslyšitelné zafňukání. Do krku mi vedly trubice a navíc mi překážela kyslíková maska.

„Máme pulz!“

„Čočky mu reagují na světlo!“

„Mozková aktivita obnovena!“

„Krevní tlak: šedesát na třicet a stoupá!“

„Dejte mu dva mililitry nanitu-sedm. Musíme rychle zlepšit jeho stav.“

Cítil jsem, že mi kdosi do krku zapíchl jehlu. Snažil jsem se soustředit a zaostřit oči, ale nedokázal jsem to. Stejně jako předtím jsem lidi vnímal jen jako tmavé, rozostřené obrysy. Sluch se mi však postupně vylepšoval.

„Zhoršuje se arytmie,“ ozval se hlas patřící mladé ženě. „Pulz nestabilní. Patnáct úderů za minutu. Dáme mu další šok?“

„Ne, to není nutné. V krvi by už mělo být kyslíku dostatek. Jeho krevní tlak se stabilizuje,“ odpověděl hlas s podivným, skoro až nelidským přízvukem.

„Pulz je na dvaceti osmi a stoupá.“

„Krevní tlak sedmdesát pět na čtyřicet. Mozková aktivita roste.“

„Pacient je při vědomí!“ zazněl mi ušima jako gong hlas třetí osoby.

Jedna z osob se nade mě naklonila. Snažil jsem se zaostřit na její obličej a překvapeně jsem si uvědomil, že hledím na Miyu oblečenou do bílého chirurgického pláště. Ústa a nos jí zakrývala rouška. S panikou v očích mě pozorovala a najednou se její pohled spojil s tím mým.

„Vím, že mě slyšíš a vnímáš. Ruslane, hrozně jsi mě vyděsil! Přenesení neproběhlo úplně bez problému. Nevím vlastně proč. Možná nějaký ochranný mechanismus i přes mou snahu detekoval změnu IP adresy nebo změnu ID kapsle. Tvůj účet byl zabanován. Ve hře to vypadalo jako náhlá zástava srdce. V klinické smrti jsi byl tři minuty. Celou svou energii jsem vydala na to, abych tě přivedla z druhé strany nazpět. Naštěstí se ti to podařilo. Postava je zase odbanována a na tom jediném teď záleží.

Dobře se o sebe starej a postupně nabírej síly. Jak už jsem řekla, teď odejdu. Nemá cenu se mě snažit asi měsíc a půl do Obránce perimetru přivolat. Prostě nebudu mít na další skok dostatek sil. O vše se musíš postarat sám. Obranné síly Unatari už na tebe čekají.

Hodně štěstí!“

OBKLÍČENÝ DOMOV

Přišlo mi neskutečně složité se probudit. Panický a nesouvislý sen se mě nechtěl vzdát. Konečně jsem otevřel jedno oko a rozhlédl jsem se. Na stěnách a na stropě jsem si všiml pozlacených lamp v podobě přírodních krystalů. Po mé levé ruce stála obrovská bronzová socha neznámé potvory s osmi končetinami. Pokoj mi připadal známý, ale za boha jsem si nedokázal vzpomenout, kde jsem ho už viděl. Že bych byl v hotelu v Turecku? Ale ne, v tom pokoji jsem měl veliké okno. Instinktivně jsem vyvolal interaktivní mapu, abych si ujasnil svou polohu. Nebylo to poprvé, co jsem se o něco takového za několik posledních měsíců ze zvyku snažil. Až do této chvíle se mi to však nepovedlo. Před očima se mi objevila poloprůhledná mapa.

Sedmé ubytovací křídlo vesmírné jachty Královna hříchu.

V tu chvíli mě opustily i poslední záchvěvy snu. To je ono! Vždyť už jsem zase ve hře! Na sekundu mi v hlavě proběhly události předešlého dne. Nemocnice, hovor z neznámého čísla, vyjednávání s Miyou, vyděšení doktoři naklánějící se nade mnou… Mimochodem, jak to s téměř nepovedenou změnou hráče dopadlo? Ovlivnilo to nějak mé zdraví? Opatrně jsem pohnul pažemi i nohami a pak jsem si sáhl na hruď. Na těle jsem pod vrstvou dlouhého spodního prádla ucítil jakési ploché kulaté nálepky, kterými byla má pokožka pokryta. Jistě v sobě obsahovaly léčebné prostředky. Necítil jsem se kvůli nim nepříjemně a ani mi nijak nebránily v pohybu, proto jsem je nechal být. Popravdě jsem na ně rychle zapomněl, jelikož můj pohled zachytil něco jiného. Obrovský pupek. Do prdele! Vesmírnou lodí se rozlehl můj rozčilený řev. Kromě nadávek ze mě letěly jen spojky, předložky a citoslovce.

Veškerý úspěch se změnou těla, která mi zabrala šest měsíců tvrdé práce, byl za krátký čas ten tam! Tomu… chlapovi, panu G.I., se znovu podařilo nabrat vrstvu tuku, čímž vrátil svou postavu do podoby před mým zásahem. Jeho tělo se opět koupalo v moři sádla! Musím se pořádně prohlédnout, abych dokázal správně určit velikost tohoto problému.

Opatrně jsem položil nohy z postele na zem a pokusil se vstát. Hlava se mi trochu točí, ale není to tak hrozné. Rozhodně jsem v lepším stavu, než by se dalo od těla po přežití klinické smrti očekávat. Udělal jsem pár kroků a zastavil se před obřím zrcadlem. Muž, který se na mě ze zrcadla díval, byl velmi obtloustlý s nápadným bílým místem v jinak tmavých vlasech. Co to má být? Když můj předchozí kontrakt dospěl ke svému konci, korunnímu princi Georgovi vyrůstalo v jinak husté tmavé kštici jen pár šedivých vlasů. Astra dokonce trochu experimentovala s jejich vytrháváním. Muž hledící na mě měl šedivějící vlasy, byl obézní a starý. A ramena… Dokonce jsem si sundal napůl průhledný bílý rolák, abych zjistil, zda zrcadlo nelže. Vytetované tříoké lebky byly pryč. Z mého pravého ramene se na mě opět usmíval malý okřídlený osel, jehož oči vylézaly ven, jakoby zrovna trpěl zácpou. Na levém předloktí jsem spatřil svůdně ležící nahou rusovlasou ženu. Neznámý umělec této kérky trochu přehnal velikost ženských proporcí, ale bez problému jsem poznal, koho měla malůvka zpodobňovat.

No, co dál? Pravé oko, kdysi zraněné v boji s cizáky se už kompletně zahojilo a fungovalo jako normálně. Pavučina jizev pokrývající tvář korunního prince zmizela. Nejspíš za pomoci prvotřídních plastických chirurgů. Georg si nechal, jistě záměrně, jedinou tenkou bílou jizvu, která se po pravé tváři táhla od obočí až ke rtu, čímž mu dodávala maskulinní vizáž. Skutečnost, že obličej mužného vojáka nepříliš ladil s hruškovitým, sádelnatým tělem, které se při pohybu natřásalo jako kus prorostlého bůčku, panu G.I. nejspíš nedošla. Jeho tělo vypadalo dost komicky. Připomínalo rychle slepené Frankensteinovo monstrum, jehož základem se stali dva naprosto odlišní muži.

Jo. Musím se o to tělo zase postarat. Už vím, že ho zanedbával a na mě zbyla tvrdá dřina v posilovně, abych ho dal zase do kupy. Ale teď bych měl ještě zkontrolovat, zda se něco změnilo v charakteristice postavy. Otevřel jsem si proto příslušnou tabulku:

Georg royl Inoky ton Mesfelle, korunní princ Říše

Věk: 48

Rasa: člověk

Pohlaví: muž

Třída: aristokrat/mystik

Úspěchy: starší samice Chameleonů, objevitel rasy Aritů, zabiják cizáků, průzkumník neznámého, říšský dobyvatel, bývalý velitel flotily Sektoru osm, simulant, odmítl otcovství, opustil přítele.

Sláva: +31

Postavení: –52

Cože? Z nových „úspěchů“ a z naprosto zničeného postavení se mi protočily panenky. Z čistě technického slova smyslu nemám nejmenší ponětí, jak se mu podařilo snížit postavení postavy o sto bodů za pouhé tři měs… Počkat! Zmateně jsem pozoroval datum v rohu interaktivní nabídky. To není možné. Vždyť od konce našeho kontraktu uplynuly jen tři měsíce, ale ve hře jich uplynulo už sedm! Jak?

Sedm měsíců! Princezna Astra jistě porodila mé dítě! No v tom případě už chápu, odkud se vzal ostudný úspěch „Odmítl otcovství“. Jistě se vázala právě k tomu porodu. Vypadá to, že jsem naprosto ignoroval termín k uznání dítěte, a proto se dítě nejenže nestalo korunním princem, ale nedostalo ke jménu ani přízvisko „ton“, což by značilo aristokratickou krev. Rozmrzele jsem tlusťocha dívajícího se na mě ze zrcadla uhodil pěstí, jakoby právě on byl původcem všech problémů. Sakra, navíc jsem si ještě pohmoždil prsty! Bolest jsem se snažil zahnat máváním ruky.

Miya! Pokud tu krávu ještě někdy uvidím, vlastnoručně ji zaškrtím! Teď mi bylo nad slunce jasné, že celou dobu lhala a oblafla mě. Rusovlásčina povídačka o hře pro armádní účely se neslučovala s momentem, kdy snědla „čínský suvenýr“, který jsem na naše setkání přinesl. K tomu si připočtěme různou rychlostí ubíhající čas a… pokud se nad tím zamyslíte, ven do reálného světa se ze hry dostali dva Chameleoni. Oblafli mě, slíbili mi modré z nebe a šoupli zpátky do Obránce perimetru.

Posadil jsem se na kraj rozložité postele. Uběhlo sedm měsíců. Jen si to představte! A má flotila… Při té myšlence mě polil studený pot. Tlusťoška Joan a další lodě! Posádky déle než půl roku spaly na vavřínech kdesi v bohem zapomenutém vesmíru Roje! Jistě jim už došly i zásoby. Lodě neměly isejeckým stanicím čím zaplatit za opravy či další služby jako je doplnění paliva do reaktorů. Vsadím se, že každá částečka jejich těl proklíná velitele!

Musím okamžitě sjednat nápravu! Musím převést svým lodím dostatek peněz! Mimochodem, jak se daří mým financím? Otevřel jsem si tabulku se správou osobních financí… a ihned jsem ji zase zavřel. Na účtu zbýval jen milion a půl kreditů. Zamyslel jsem se, za co mohl pan G.I. utratit tři sta milionů, které jsem mu přenechal. Nové sochy pro jachtu? Snažil jsem se vydolovat nějaké informace z historie transakcí, ale vše bylo velmi pečlivě vymazáno.

Musím uvažovat, co provedu se situací, ve které jsem se ocitl. Peněz mi mnoho nezbývalo, flotila vězela kdoví kde, osud mých blízkých mi byl neznámý a navíc se v popisu mé postavy znovu objevila třída mystik. Tato informace výmluvně dokazovala Georgovu znovu nabytou závislost na narkotických krystalech. Poklesl jsem v kolenou…

Snažil jsem se přivolat Chameleony a doufal, že by mi mohli na mé dotazy odpovědět. Nikdo však na mé zavolání nezareagoval. To je divné.

Trochu jsem se uklidnil a vydal se najít nějaké oblečení. Nebylo vhodné, aby se korunní princ Říše promenádoval jen ve spodním prádle. A to ani na své vlastní jachtě. Naštěstí se v mém pokoji nacházela i šatní skříň. Prohrabával jsem se všemožným oblečením, ale z nějakého důvodu jsem nenašel jedinou vojenskou uniformu. Neobjevil jsem uniformu velitele flotily Sektoru osm, ani uniformu Oranžového rodu. Co to má sakra znamenat? Nalezl jsem jen dva velmi odhalující převleky páva, pár barevných punčocháčů a zářivě růžové a fialové boty. Chvíli jsem měl dojem, že jsem prohrabával skříň své ženy, ale toho dojmu mě zbavily obrovské plavky, do kterých by se Miya vešla čtyřikrát. Navíc i růžové boty velikosti jedenáct s magnetickým zapínáním by byly pravdohledačce trochu velké.

Naházel jsem na sebe jakési hadry a doufal, že nevypadám až moc legračně. Ještě jednou jsem se po pokoji rozhlédl. Po opětovném vyvolání mapy jsem si vzpomněl. Ano, skutečně jsem tu už byl. Sedím v jedné z třiceti ložnic luxusní jachty, která patřila korunnímu princi Gerog royl Inoky ton Mesfelle. V prvních dnech předešlého kontraktu v Obránci perimetru jsem ložnice občas navštěvoval, ale většinou jsem spal a pracoval jinde. S obtížemi jsem vstal a z čisté zvědavosti jsem přistoupil k mnohorukému titánu, který očividně sloužil jako hlavní dekorace pokoje.

„Ma-radgi, poslední voják,“ od Verona ton Gepa.

Před očima mi poslušně vyskočila tabulka, která však obsahovala jen strohé informace. Popis na podstavě sochy byl totožný.

Socha obrovské chobotnice vypadala, jakoby se několik chlupatých chapadel snažilo prošťouchnout díry ve skalním masivu. Nic z toho nepřipomínalo, že by ta podivná stvůra měla být jakýmsi vojákem. Stejně dobře mohlo jít o lovce odpočívajícího po sytém jídle nebo o matku pečující o své dítě. Pomyslel jsem si, že nejlíp to asi ví sám autor, zvlášť když jde o slavného Verona ton Gepa. O jeho uměleckých kvalitách jsem nedávno slyšel básnit Miyu. Během minulého kontraktu v Obránci perimetru jsem dospěl k přesvědčení, že o umění nevím zhola nic, a proto se kvůli nepochopení umělcova díla nebudu rozčilovat.

„Princi Georgi, už jste se vzbudil?“ ozval se zpoza mě zvonivý ženský hlas. Překvapením jsem málem vykřikl.

Otočil jsem se a snažil si na obličej nasadit výraz znudění a vznešenosti, jakoby procházení se po lodi v pavím převleku bylo tou nejnormálnější každodenní záležitostí korunního prince. Bohužel se mi nepodařilo vzhled vysoce urozeného muže udržet, a to především kvůli pupku, který se mi setrvačností pohyboval ze strany na stranu a žaludku, který vydával děsivé bublavé zvuky. Všiml jsem si, jak po tváři dívky s krátkými tmavými vlasy oblečené do uniformy flotily Oranžového rodu přeletěl náznak úsměvu.

Ayna Mentor, váš osobní asistent

Věk: 24

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: atletka

Úspěchy: trojnásobná šampionka Oranžového rodu ve střelbě na cíl, šampionka boje bez pravidel na Nessi, schválená pro práci se členy vyšší aristokracie.

Sláva: +1

Postavení: +1

Předpokládaný názor na vaši osobu: +13 (vlažný)

Dívka vypadala na pohled docela hezky, ale nebyla můj typ. Byla příliš vysoká, dokonce jsem vedle ní vypadal malý. Krom až příliš výrazného svalstva se řadila spíše k šedivému průměru. Myslím, že především z toho důvodu ji Miya schválila jako osobní asistentku. Nebo že by ji i sama vybrala? Zajímalo mě, jak bych se měl v její přítomnosti chovat. Nasadil jsem dobrosrdečný úsměv a pronesl:

„Myslím, že je na čase, abych o své tělo začal lépe pečovat. Co myslíš, Ayno?“

Okamžitě jsem si uvědomil, že jsem si nevybral ten nejlepší způsob jak začít. Dívka se zřejmě polekala, postavila se do pozoru s pažemi podél těla a oči sklopila k podlaze.

„Vaše excelence vypadá nádherně jako vždy,“ pronesla pevně a očima stále zkoumala podlahu.

Přišlo mi, že se mě bála. Což je divné. Strach ze šéfa by měl časem ustoupit, ale kromě jiného jsem od asistentky očekával úplně jiné chování.

„Ayno, připomeň mi. Kvůli jakým tvým kvalitám tě má choť najala? Teď už můžu říct, že pravdomluvnost nebyla jednou z nich.“

Dívka se polekala ještě víc. Myslím, že v nejbližší chvíli omdlí a spadne na zem.

„Paní Miya mě vybrala především pro mé rychlé reakce a schopnost ochránit jejího manžela. Navíc se jí líbilo, že tvrdě pracuji, že jsem příjemná a dokážu se zaměřit na detaily.“

„Od osobního asistenta se normálně neočekává, že by měl zastat úlohu bodyguarda. Mimochodem, pověz mi, kam zmizeli neviditelní Chameleoni?“

„Paní Miya je před čtyřmi měsíci vyhodila. Nelíbilo se jí, že se okolo ní pohybují neviditelní pozorovatelé.“

„Chápu…“ Ta novinka byla samozřejmě podivná, ale nechtěl jsem na sobě dát znát překvapení. „V tom případě ti dám seznam úkolů. Nejdříve ze všeho najdi Popori de Cachu, velitelku mé bývalé osobní stráže a přiveď ji zpět. Pamatuji si, že přebývala na ostrovu Chameleonů v Unatari, ale od té doby už uběhla spousta času. Za druhé, zjisti, kam zmizela má druhá sestřenice, Katerina ton Mesfelle. Za třetí, sestav seznam nejpřepychovějších předmětů na palubě Královny hříchu. Za čtvrté, najdi člověka odpovědného za obranu Unatari a co nejdřív mi ho přiveď. Potřebuji hlášení o aktuální situaci. Za páté, potřebuji uniformu velitele. Tento klaunský oblek není vhodný…“

„Ale, princi Georgi! Když vám vévoda Avalle royl Anjer pohrozil, že vás formálně obviní z toho, že máte vzájemně neslučitelné profese, vzdal jste se své pozice velitele flotily perimetru Sektoru osm a poručil jste, aby všechno oblečení připomínající vám vaši armádní minulost bylo vyhozeno!“

Nemohl jsem tomu uvěřit. Ukázalo se, že mě chtěli zostudit, ale dostal jsem se s novým vévodou do sporu a zabouchl za sebou dveře… Ano. Dnešek je vážně dnem plným překvapení.

„Ayno, nechce se mi věřit, že by na jachtě nezbyla ani jedna z mých armádních uniforem! Pokud je tomu tak, přines mi sako kapitána jachty. Mimochodem, pozvi prosím kapitána, aby se za mnou později zastavil. To je pro tuto chvíli vše. Dej se do práce… Vlastně, počkej ještě! Tvůj šestý úkol v pořadí, ale první v důležitosti je přinést mi kafe… Mám na mysli nápoj z opražených bobů. Zvládneš to? Přines mi ho rovnou do pracovny. Přesně tam mířím.“

„Ano, můj princi, samozřejmě.“ Dívka ještě vystřihla rychlé armádní zasalutování a odběhla z pokoje.

Bože! Jak mi tohle všechno chybělo! Posadil jsem se s hrnkem horkého nápoje a s uspokojením jsem vyhodil nohy na stůl před obrovskou digitální obrazovku v té samé kajutě, kterou jsem kdysi v Královně hříchu ustanovil svou pracovnou. Všechno mi tu bylo povědomé. Nábytek, vůně, obrazy na zdech. Cítil jsem se jako doma! Konečně jsem byl i vhodně oblečen. Komusi se podařilo vyhrabat tmavě modrou uniformu velitele flotily, ačkoli jí chyběly zlaté výložky a slova: „Perimetr Sektoru osm.“ Byla to samozřejmě škoda, ale cítil jsem jistotu, že se mi mou starou pozici podaří rychle získat zpět.

Jen ať si Miya a pan G.I. myslí, že mě ošálili. Nechám je při tom. Čeká mě v této hře celých šest měsíců, což je víc než dost na zanalyzování situace, zamyšlení se nad chybami a vymyšlení schůdných řešení. V baru jsem byl proti pravdohledačce bezbranný. Neustále jsem cítil její zlomyslné a hodnotící pohledy, kterými po mně střílela. Proto jsem se rozhodl, že budu zdvořilý a po vyjednávání jsem se smlouvou souhlasil. Z nějakého důvodu jsem si byl jistý, že bych v případě odmítnutí neodešel z baru živý. Ať už si myslíte cokoli, Miya rozhodně nezapomněla na svůj slib mě v reálu zabít. Avšak tady v Obránci perimetru se své ženy bát nemusím a dokonce ji můžu třikrát použít jako džina, který plní přání.

Nejdříve ze všeho však musím uhasit svou žízeň po informacích. Co nejdříve chci vědět vše, co se za posledních sedm měsíců odehrálo. Seděl jsem na posteli, pročítal se poštou a občas zaplakal. Po chvíli se ozvalo nejisté klepání na dveře. Dopis, který jsem četl, přišel od mé dcery. Obviňovala mě v něm ze zabití její matky a to mě dost znepokojovalo. Princezna Marta royl Valesy ton Mesfelle-Kyle se raději oběsila, než by se s korunním princem Georgem rozvedla. Smrt se ukázala být jedinou cestou, jak zajistit své dceři dědické právo, které by Lika ztratila, pokud se by se její rodiče rozvedli.

Než vsunula hlavu do oprátky, sepsala Marta dopis, ve kterém do detailu popisuje Miyino vydírání, zatímco její právoplatný manžel stál vedle a dokonce se přidával. Kopie obviňujícího dopisu byly před její smrtí odeslány do kancléřství království Fastel, Oranžovému rodu, císaři na Trůnní svět a taky dceři Lice do školy. K této události došlo před šesti měsíci. Lika od té doby odmítala se svým otcem znovu promluvit a dokonce si změnila jméno na Likanna royl Fastel, čímž odstranila ze svého titulu veškeré spojení s nenáviděným korunním princem Georgem a jeho rodinou.

Ti bastardi! Já je tak nenávidím! Spoustu Miyina jednání jsem dokázal pochopit i odpustit. Po nějakém čase bych hypoteticky možná dokázal odpustit i panu G.I. jeho trestuhodné jednání s mým tělem (ačkoli by odpuštění následovalo až po pořádném výprasku za problémy, které mi způsobil). Ale to, co provedli Likanně, mé milované dceři, pro mě nejdůležitější osobě na světě… To jim nikdy neodpustím.

„Vstupte,“ zavolal jsem a rychle se snažil setřít slzy z tváře.

„Můj princi, bylo mi řečeno, že se se mnou chce vaše excelence setkat,“ pronesl neznámý, svalnatý, tmavovlasý voják v uniformě admirála flotily Oranžového rodu.

Mike ton Akad, admirál unatarské flotily

Věk: 48

Rasa: člověk

Pohlaví: muž

Třída: voják

Úspěchy: medaile za účast v bojových konfliktech s jinými rasami

Sláva: +5

Postavení: +9

Předpokládaný názor na tvou osobu: neznámý

Věděl jsem, že admirál Kiro Sabuto před třemi měsíci od korunního prince George royl Inoky ton Mesfelle odešel a přidal se k Červenému rodu. Dokonce jsem si pustil i video, kde vévoda Claudius royl Mike ton Sid, vládce Červeného rodu, oficiálně jmenoval admirála Kira Sabuta velitelem flotily perimetru Sektoru čtrnáct. V tuto chvíli mi tedy chyběl zkušený admirál a ještě nebylo jasné, zda by Mike ton Akad byl právě tou vhodnou náhradou.

„Posaďte se, admirále,“ odpověděl jsem a ukázal jsem na poblíž stojící křeslo. „Povězte mi, jsem osel nebo bastard? Nechal jsem všechny záležitosti okolo sebe běžet bez povšimnutí a teď se celá situace vymkla kontrole.“

„Princi Georgi, jste osel a zároveň bastard. Dokázal bych přidat ještě další ostrá slova, která si vaše výsost vysloužila,“ dodal a uvelebil se v křesle. „Ale tuto situaci slovy nevyřešíme. Jelikož jste mě sem přivolal, jistě máte nějaké nápady.“

Udělal na mě dobrý první dojem. Admirál se mi pro svou přímost velice líbil a i přes negativní pocity, které ke mně cítil, mě byl ochotný vyslechnout.

„Nejdříve ze všeho mám dvě otázky, admirále. Za prvé: proč jste si tak jistý, že cizáci přiletí na Unatari? Maják je vypnutý, a pokud vím, žádné mobilní majáky tu nikdo nespatřil.“

Muž byl na mou otázku dobře připraven a pověděl mi o zdroji informací, který budoucí pád Unatari předpověděl. Dozvěděl jsem se, že Miya o zániku Unatari pověděla velkému zástupu lidí ve chvíli, kdy cizáci obsadili systém Hnelle. Bez ohledu na to, jak negativně svou manželku vnímám, musím její schopnosti respektovat. Je velmi silnou pravdohledačkou a její předpovědi ani na sekundu nezpochybním.

Posloupnost událostí se mi tímto naprosto vyjasnila. Pan G.I. mě neplánoval znovu do hry pozvat, ale cizáci obsadili Hnelle, čímž od Říše odřízli bývalé letovisko pirátů. Miya si uvědomila, že Unatari brzo padne, proto mě do Obránce perimetru zavolala. Z nějakého důvodu si je pravdohledačka jistá, že situaci zvládnu. Podle rozložení sil vypadá tato myšlenka přinejmenším podivně, ale pokud si pravdohledačka myslí, že šance na záchranu skutečně existuje, situace jistě není tak zoufalá. Dobrá, tohle vyřeším později.

„Admirále, má druhá otázka zní: proč jste sakra nařídil, aby se těžké křižníky a Korunní princezna Likanna přezbrojily? Původní výbava, která v nich byla nainstalovaná, se při boji proti cizákům osvědčila. Dobíjení štítů spolubojovníkům se ukázalo být téměř nepřemožitelným tahem. Proč ničit něco, co tak dobře fungovalo?“

„Korunní princi, po mém najmutí jsem vaši výsost třikrát žádal, aby mi vysvětlila koncept, podle kterého jsou lodě vybaveny, ale odpověď jsem nikdy nedostal. Právě proto jsem žádal o svolení lodě přezbrojit do klasického stavu. Navíc jsem se taky nedočkal odpovědi na čtyři požadavky, které jsem k této záležitosti vznesl. Následně jsem prostě jednal dle svého nejlepšího mínění.“

Co to s tebou je, G.I.? Vždyť přece nemůže být tak složité pro jednou podřízenému odpovědět! A teď za tvou lenost a lhostejnost zaplatím já… Snažil jsem se na tvář nahodit překvapený výraz.

„Admirále, komukoli odpřísáhnu, že se ke mně ani jedna z vašich žádostí nedostala. Skutečně jsem se na žádné příchozí zprávy nedíval a dal jsem rozkaz, aby byly všechny hovory odmítány. Je těžké to vysvětlit… Ačkoli vám to řeknu přímo. V krystalovém snění jsem spatřil novou cizáckou invazi. Nedokážu říct, kdy by k ní mělo dojít, ale bezpečně vím, že dobyli Hnelle, Unatari, Tesse a hlavní město Oranžového rodu… Od té chvíle jsem se snažil invazi předejít a neměl jsem čas řešit nic jiného. A teď invaze skutečně začala. Hnelle už padlo. Další na řadě je Himora, Tesse, Unatari, hlavní systém Oranžového rodu a další. Nezbývá nám moc času. Nastalou situaci prostě musíme nějak změnit.“

„A jak byste si tu změnu představoval?“ Admirálovy oči se rozzářily zájmem.

Pokrčil jsem rameny.

„V tuto chvíli je pro nás nemožné cizáckou flotilu v Hnelle porazit. Nemáme dostatek lodí. Přinejmenším já osobně žádnou možnost vítězství v přímém souboji nevidím. Myslím si však, že bychom mohli těžit z boje na dálku a možná v něm i zvítězit. Proto musí naše flotila vyletět do nově zabraných bývalých systémů Roje. Tam by na nás měly čekat posily.“

Admirál se zamyšleně škrábal na bradě.

„Nebude to vypadat dobře, to je jisté. Všichni budou mít pocit, že lid Unatari předhodíme vlkům, zatímco sami utečeme. Lidé na Unatari jsou už dost vyděšení. Napětí mezi lidmi se velice rychle přibližuje panice. Dokonce jsem zaslechl několik rozhovorů, podle kterých vaše výsost plánuje utéct na Královně hříchu a zanechat zbytek lidí svému osudu. A pokud flotila skutečně z Unatari na čas odletí, bojím se, že by to místní občané takhle pochopili. Objevují se dokonce fámy, že někteří vládní činitelé si pro sebe kupují místa na Královně hříchu, aby utekli zároveň s vaší výsostí.“

Překvapeně jsem zvedl obočí a požádal ho, aby mi pověděl víc.

„Každý ví, že Královna hříchu může provést dva warpové skoky za sebou. Jen tato vaše loď je schopná proniknout cizáky kontrolovaným systémem Hnelle. V posledních dnech jsem zaslechl množství zvěstí, že důstojníci nabízejí místa na lodi za cenu milion a více kreditů za sedadlo.“

„Tomu se musím hned podívat na kloub!“ rozhodl jsem. Promluvil jsem do lodního komunikátoru a požádal kapitána jachty, aby přišel do mé pracovny.

O minutu později dorazil kapitán. Ihned jsem ho poznal. Byl to Tarik ton Miro, který kdysi zastával pozici druhého asistenta kapitána Oorasta Pohla. Tento muž byl jedním z mála lidí, kteří mi od mých prvních dnů v Obránci perimetru až do konce kontraktu stáli na blízku. Nejspíš se propracoval až na hodnost kapitána. Pozdravil jsem starého známého a položil mu přímý dotaz ohledně pravdivosti fám, že jsou místa na mé lodi na prodej.

„Mnoho lidí za námi s takovým požadavkem skutečně přišlo, vaše výsosti. Především političtí představitelé Unatari, ale i zástupci z provincie Astorimmy a občané dalších větších měst. Za poslední tři dny jsme obdrželi těchto žádostí více než padesát. Samozřejmě jsem všechny odmítl.“

Zamyslel jsem se nad tím a pak se mi na obličeji objevil ďábelský úsměv:

„Krysy, všechno to jsou krysy. Jako první je napadne útěk a to i přesto, že se dá naše hlavní planeta stále zachránit. Musíme jim udělit lekci. Uděláme to následovně, kapitáne. Nařiďte vašemu nejvhodnějšímu důstojníkovi, aby se s těmi lidmi spojil a přijal od nich peníze za ‚vstupenky‘. Milion kreditů za místo. To by mělo stačit. Ale každý musí být varován, že je takové jednání striktně ilegální. Nabereme je na pozice techniků, elektrikářů a tak. Ať jim sdělí, že jachta odletí pozítří, ale všichni se musí nalodit už dnes večer. A až všechny prohnilé osoby nastoupí…“

„Postavíme je ke zdi?“ navrhl admirál Mike ton Akad se špatně skrývanou nadějí v hlase.

Nasadil jsem uštěpačný výraz:

„No to se podívejte, s jakými lidmi pracuju! A o mě se prý říká, že jsem krvežíznivý! Ne, nikoho nemusíme popravovat. O popravě před nimi budeme jen mluvit, abychom je vyděsili. Pak je zbavíme všech oficiálních postů v unatarské vládě a vykopneme je z lodi! Kapitáne, deset procent vybraných peněz obdrží důstojník, který s těmito lidmi naváže kontakt a zbytek půjde do pokladnice flotily.“

„Provedu, můj princi! Je skvělé s vámi jednat, vaše výsosti!“ Tarik ton Miro se začal usmívat od ucha k uchu, jelikož se z něj dnes možná stane milionář.

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +17 (vlažný)

Super, zafungovalo to! Ačkoli bylo trochu neočekávané spatřit změnu názoru frakce, když je Unatari už jedenáctým dnem od Říše odseknuta. Navíc jsem si všiml, že ačkoli se můj vztah s vojenskou frakcí za mé nepřítomnosti snížil, nedosáhl zdaleka ještě stejně katastrofické úrovně jako mé postavení. Minule jsem s vojenskou frakcí začínal v minusových číslech, proto bylo sedmnáct plusových bodů výborných!

Když kapitán odešel, admirál Mike ton Akad zamyšleně pronesl:

„Korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle byl kdysi považován za mistra neočekávaných řešení a improvizace. Právě proto jsem pospíchal, abych po rezignaci Kira Sabuta zaplnil prázdné místo. Dlouhou dobu jsem si myslel, že jsem udělal chybu. Dnes jsem však spatřil záblesk vaší geniality. Teď už chápu, proč se o vaší flotile kdysi říkalo, že nezná význam slova porážka.“

Na odpověď jsem neměl čas. Ozvalo se zaklepání na dveře a do pracovny rychle vstoupila Ayna, která v ruce držela tablet.

„Princi Georgi, zjistila jsem, kde bydlí vaše sestřenice, sestavila jsem seznam nejcennějších předmětů na palubě jachty a… zde.“ Dívka odstoupila stranou a nechala vstoupit hosta. Do pracovny vešla… ta jediná Chameleonka, kterou bych bezpečně poznal v zástupu tisíce dalších. Popori de Cacha! Postavil jsem se a udělal několik kroků vpřed, abych svou starou známou objal. Po sekundě zmatků mě velký dvounohý ještěr svými ohebnými končetinami objal (nebo objala, u těch Chameleonů člověk nikdy neví) taktéž.

„Poté, co vaše výsost vyhodila svůj tým osobních strážců, jsem se pro sebe a své podřízené snažil najít práci jako osobní stráž některého z výše postavených důstojníků Korunní princezny Likanny. A teď slyším, že mě chce korunní princ opět vidět,“ vysvětlila Popori de Cacha, čímž mi objasnila svůj rychlý příchod na vesmírnou jachtu.

„Nebudu chodit okolo horké kaše, Popori de Cacho. Potřebuji zpátky svou skvělou velitelku osobní stráže. A s ní šest nebo třeba jen dva další neviditelné bodyguardy.“

Chameleonka se na mě usmála dvěma řadami ostrých zubů.

„Jsem velice potěšen, můj princi. Tuto pozici zastanu podle svých nejlepších schopností. Jak můžete vidět, jsem zase ‚on‘ a nikoli ‚ona‘. Když jsem porodil dítě, změnil jsem se zpět na své původní pohlaví.“

Interaktivní tabulka ukazovala, že loajalita Popori de Cachy je stále i po mé nepřítomnosti na nejvyšší možné úrovni. Aspoň tohle nebyl můj náhradník schopný pokazit. Je jasně vidět, že korunní princ Georg jednoduše s Chameleony vůbec nejednal a navíc Popori de Cacha strávil několik posledních měsíců na vzdáleném ostrově, kde kladl vajíčka a pak se staral o svá mláďata, zatímco plavala v teplých tůních.

„Princi Georgi, máte ještě nějaké další rozkazy?“ zajímala se má asistentka.

„Počkej, podívám se na ten seznam.“ Vzal jsem tablet a zběžně jsem si ho prohlédl. „Ayno, myslel jsem, že jsem tě žádal, abys byla upřímná. Proč jsi mi nedodala celý seznam? Můžu například s jistotou říct, že se na jachtě nachází Miyina sbírka očíslovaných smaragdů, stejně jako množství dalších věcí patřících mé ženě. Proč nejsou tyto věci v seznamu zmíněny?“

„Ale, vaše výsosti…“ dívčin hlas začal strachy přeskakovat. „Paní Miya opravdu nesnáší, když cizí lidé sahají na její věci.“

Zavřel jsem oči a zhluboka jsem si povzdychl.

„Ayno, do hodiny tu chci mít celý seznam. Je mi jedno, zdali mi ten seznam předáš ty, nebo tvůj nástupce. Miya se tu ještě minimálně měsíc neobjeví a já nemám čas, abych na příchod své manželky čekal a zeptal se jí na dovolení. Takže se nemusíš ničeho bát a maximálně to svedeš na mě. Řekni jí, že ti to korunní princ rozkázal. Do budoucna si zapamatuj, že opravdu nenávidím, když přede mnou někdo skrývá důležité informace. Věřím, že podobnou situaci řešíme naposled.“

„Můj princi, tuto chybu už nezopakuji. Slibuji, že od této chvíle budu s vaší výsostí jednat naprosto upřímně.“

„Dobrá. V tom případě mi pověz, jaké instrukce jsi od Miyi před jejím odchodem obdržela. Nějak se mi nechce uvěřit, že by Miya i s dítětem jen tak beze slova odešla.“

Ayna se na mě zadívala, jako by to snad měla být nějaká zkouška, pak se podívala po ostatních, povzdechla si a s docela věrným napodobením Miyina hlasu řekla:

„Princ se brzy probudí. Pomozte mu zjistit, co se děje. Po krystalech si osoba často neuvědomuje, kde je, nebo jak se zrovna sem dostala. Částečná ztráta paměti není nic mimořádného. Proto nebuďte překvapena, když vám položí divné otázky. Je na vás, abyste Georgovi se vším pomohla. Mám ještě jeden další požadavek. Manžel je mystik a proto by se neměl příliš zajímat o opačné pohlaví. Nicméně ten kanec už v minulosti našel způsob, jak i přes účinky krystalů sukně prohánět. Vašim úkolem je nedovolit, aby k něčemu takovému došlo. Pokud uvidíte, že je princ v příliš hravé náladě, vyzývavě se oblečte a kruťte před ním zadkem, abyste si získala jeho pozornost…“

V tu chvíli admirál Mike ton Sid smíchy zavyl jako vlk. Ayna se ihned zastyděla a zmlkla. Já se snažil své červenající se asistentce pomoci:

„Aspoň jsi mi řekla pravdu. Můžeš jít, Ayno. A nezapomeň, že očekávám seznam všech cenností na lodi.“

Dívka odešla a já se vrátil ke konverzaci s admirálem. Zajímal mě stav flotily na Unatari. Nespokojeně se zamračil:

„Flotila se už šest měsíců nepohnula. Stále dlí v docích, což se dost podepsalo na morálce posádky. Během posledních měsíců dochází k mnoha rezignacím a to především od bojových a těch nejvíce aktivních důstojníků. Většina z nich míří k dalším říšským flotilám, které s cizáky skutečně bojují. Nejoblíbenějším cílem těchto lidí je Sektor čtrnáct, který má z celého perimetru aktuálně největší problémy.“

Admirál si zhluboka povzdechl.

„Snažil jsem se je udržet, princi. Ale nepomohlo ani vyplácení bonusů. Lidé rezignovali i nadále. Jediná věc, která zastavila úprk cenného personálu, bylo zabrání systému Hnelle cizáky. Může se to zdát podivné až paradoxní, ale reakce unatarské armády byla dvojí. Za prvé se samozřejmě obávají, jelikož jsme tu zůstali odříznutí a navíc v početní nevýhodě, ale mnoho vojáků je rádo, že na dveře konečně zaklepal důvod vrátit se do boje. Ve zkratce celá flotila bojuje s nedostatkem personálu, přičemž některým lodím chybí až 40% posádky. Proto jsem asi před měsícem nechal z flotily odstranit zastaralé fregaty typu Tesák a křižníky typu Kletba. Jejich posádky jsem přesunul na modernější lodě.“

Na admirálova slova jsem musel nějak zareagovat. Jakoby se mi v mozku rozzářilo červené světlo. Chyba! Bojovat s cizáky mými metodami se teď zdálo být nevhodnou strategií. Především kvůli problémům s počtem posádek. Proto myslím, že je na čase, abych vyzkoušel svůj koncept lehké flotily, který jsem vymyslel v posledních dnech mého předchozího kontraktu.

„Admirále, všechny naše těžké lodě budou v nadcházející bitvě odsouzeny k zániku. Nepřítel má jasnou převahu v palebné síle, proto by férový boj vedl pouze k nevyhnutelné porážce. Potřebujeme sestavit co nejvíc pohyblivou flotilu, která dokáže létat mimo dostřel nepřátelských těžkých zbraní, zatímco manévruje a sestřeluje lehké lodě stejně dobře, jako skupiny lodí, které se oddělily od hlavní armády nepřítele.“

Muž mě zaujatě poslouchal a očividně se nechtěl přít. V tom jsem spatřoval velké pozitivum. Přes všechno zklamání prožívané v posledních měsících neutrpěla reputace korunního prince George royl Inoky jako excelentního stratéga.

„Admirále, můj rozkaz zní: těžké lodě umístit do doků a začít je předělávat do podoby, ve které byly při mé výpravě přes území Roje. Posádky z bitevní lodě a pěti těžkých křižníků přesuňte a vyplňte jimi posádky všech Drozdů neboli lehkých křižníků pro elektronický boj, všech torpédoborců typu Kletba, Mucholapka a Chirurg i všech fregat typu Pyro a Warhawk. Zkontrolujte připravenost maskovaných bombardérů a naložte jim nejsilnější hlavice. Zítra v deset ráno oznámím velký trénink. Společně můžeme trénovat lehké lodě pro práci v této netypické formaci.“

„Ano, pane, můj princi!“

Když admirál Mike ton Akad odešel zařizovat všechny rozkazy pro přeměnu flotily, zůstal jsem v pracovně s mými myšlenkami sám. Bylo hodně složité neupadnout do melancholie a zoufalství, ale aktivně jsem se snažil nalézt něco pozitivního. Jistě, mnoho lidí flotilu opustilo, ale za ztrátu mnoha talentovaných důstojníků unatarské flotily jsou zodpovědné jen podivné změny v chování korunního prince George. Dříve jsem požadoval, aby mí podřízení měli touhu bojovat za zachování lidstva. Při nabírání posádek se tato představa stala hlavním kritériem. Na skutečnosti, že po odchodu korunního prince George z pozice velitele flotily Sektoru osm a jeho těžko pochopitelného pádu do letargie, začnou podřízení postupně odcházet a přesouvat se na místa, kde se odehrávaly důležité boje proti cizákům, nebylo nic překvapivého.

Proto nemělo smysl zvedat platy či používat jakékoli jiné metody pro zastavení odchodu lidí. Musím prostě vojákům ukázat, že se po půlročním spánku princ Georg probudil a vrátí se znovu do boje. Právě proto se absolutně v žádném případě nesmím vyhýbat boji s cizáky, jelikož tím by došlo k naprostému a konečnému rozpadu celé flotily. Právě naopak musí bitva v Hnelle proběhnout tak okázale a akčně, jak jen to bude možné, abych všem říšským občanům připomněl, že korunní princi Georg royl Inoky ton Mesfelle může bojovat s cizáky a zvítězit.

„Můj princi, můžu vejít?“ Ayna nakoukla znepokojeně do pokoje. „Váš úkol je splněn. Zde je celý seznam všech cenností na Královně hříchu.“

Vzal jsem si od ní tablet a ukázal své asistentce na volné křeslo vedle toho mého. Dívka se posadila a překřížila nohy.

„Ayno, připrav prvních dvacet předmětů k prodeji, kromě těch smaragdů.“

Ayna otevřela šokovaně ústa, jakoby snad chtěla něco namítnout. Pak se však rozhodla odvážně pronést:

„Princi, na Unatari asi těžko najdeme kupce, kteří by si mohli tyto kousky dovolit.“

Tajemně jsem se usmál.

„Říkal jsem snad něco o Unatari? Jednoduše připrav aukce, Ayno. Způsob, jak o ní říct celé Říši, nech na mě. Já se tou blokádou procpu. Zkus najít nějaký vhodný dar pro Katerinu ton Mesfelle. Odlétám již dnes, abych se osobně své sestřenici omluvil. Vyber si cokoli z toho seznamu pro sebe. Pokládej to za můj dárek a jako kompenzaci za všechny problémy.“

Oči mé asistentky se okamžitě rozzářily. Ať už jste se na seznam dívali jakkoli, byly na něm velmi luxusní předměty a každý člověk snil, aby aspoň některý z nich mohl vlastnit. Nedokázal jsem udržet vážnou tvář. Všechny ženské jsou stejné. Ať už jsou na zemi nebo v Obránci perimetru, žádná z nich neodmítne pokušení přivlastnit si nějaké krásné a drahé šperky.

Ayna asi minutu seznam podrobně zkoumala a konečně ukázala na jeden předmět:

„Princi Georgi, mohla bych si vybrat tento pár rubínových náušnic?“

„Samozřejmě. Vždyť jsem přece říkal cokoli, ne?“

„Já vím, ale jde o to, že jsou velmi drahé. Rubíny v nich jsou mimořádně veliké a téměř nedotčené. Normálně by mohly stát okolo sedmi set tisíc kreditů!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Ayna Mentor se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +28 (důvěra)

Patnáctibodový vzestup v osobním názoru jen kvůli náušnicím? Někdo jiný by takový čin mohl považovat za zbytečné plýtvání drahými šperky, ale já zastávám naprosto opačný názor. Loajalitu mé osobní asistentky považuji za klíčovou. Potřebuji si být jistý, že ke mně bude Ayna upřímná i v horších časech i přes všechny nabídky, výhružky či vydírání, které ji jistě od mých nepřátel v budoucnu čeká. Pokud si můžu jednoduše zvýšit názor své asistentky šperkem, proč to neudělat?

„Míň než milion?“ schválně jsem se zamračil. „V tom případě si vezmi celou sadu. Je tam ještě rubínový prsten, který se k těm náušnicím rozhodně hodí. Dar od korunního prince Říše přece musí být exkluzivní, když už nic jiného.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Ayna Mentor se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +43 (přátelský)

„Princi Georgi, na vaši laskavost nikdy nezapomenu!“ slíbila Ayna, když se zpod jejích řas začaly hrnout slzy.

„No tak… není potřeba plakat! Přijmi dar a běž připravit pozvánky na aukci. Jakmile je budeš mít hotové, spoj mě s týmem, který se stará o maják v systému Sigur.“

Tuším, že má asistentka nerozuměla spojitosti, která poslední dva příkazy váže. Mělo by však zaznít, že je ta spojitost velmi konkrétní. Připravoval jsem se vyslat informaci ohledně aukce luxusních předmětů skrz maják Forepostu-12, který lze ze systému Sigur spatřit a o den později přijmout stejným způsobem peníze od kupců.

„K čertu s ní! Udělám to sám!“ Zlatá soška dlouhonohého ptáka se safírovýma očima doletěla až do zadní části hlavní kabiny letadla, které se urychleně chystalo ke startu. O chvíli později jsme už směřovali k mému paláci poletujícímu nad temným a neklidným unatarským oceánem. Rozmluva s Katerinou ton Mesfelle se hned od začátku z mnoha důvodů nedařila, hlavním bodem však bylo to, že před čtyřmi měsíci korunní princ Georg royl Inoky naprosto ignoroval její svatbu s Corwinem ton Ugarem.

Mladý pár byl mým nestydatým odmítnutím účastnit se jejich svatby natolik dotčen, že ani uplynulé čtyři měsíce nezahojily hořkou ránu v jejich srdcích. Corwin ton Mesfelle-Ugar se nutil k úsměvu vůči neočekávané aristokratické návštěvě, ale Katerina ton Mesfelle mi pověděla svůj upřímný názor přímo do obličeje a vulgarity se ani nesnažila zakrýt. Nikdy jsem nebyl dobrý ve zvládání nadávek, kterými mě někdo častuje, a proto jsem na ni začal útočit taky dávkou jízlivých otázek a narážek.

Především mě zajímalo, jak je možné, že se systém Tivalle bohatý na ledové asteroidy, který jsem dlouho považoval za svůj majetek, naráz ocitl v rukou vikomta Sivira ton Mesfelle, Katerinina bývalého spolužáka. Poslal jsem ho tam jen jako správce továren na zpracování ledu, ale on se nějakým způsobem stal majitelem nejen těch továren, ale celého systému! Něco takového by se jistě nestalo bez pomoci Kateriny, která měla v Tivalle kontrolovat vývoz a výnos.

Vikomt Sivir místo sebe jmenoval správcem někoho jiného a už dlouho se vyhřívá na hlavní planetě Oranžového rodu, kam mu každý měsíc chodí zisk z rychle se zvyšující produkce továren na vzácné izotopy. Když už o tom mluvíme, zvyšující se poptávka po vybavení na zpracování ledu byla tím hlavním důvodem pro rozhodnutí spustit maják Hnelle a nechat ho vysílat natrvalo, což vedlo k cizácké invazi a ke krizi, ve které jsme se ocitli.

Abych to zkrátil, Katerina a já jsme se hodně pohádali. Odešel jsem z jejího paláce, aniž bych jí předal dar, který jsem dovezl. Během tříhodinového letu na můj domovský ostrov jsem nebyl schopen odpočívat, ani se soustředit na práci. Až tak jsem byl po zpackaném setkání rozčilený. Katerina ton Mesfelle, mistryně rétoriky, hrála v mých plánech napravit postavení, které bylo panem G.I. sraženo až na dno, důležitou roli. Z toho důvodu mi bylo jasné, že si její podporu musím nějakým způsobem získat. Jak se s ní však mám teď udobřit?

Letadlo přistálo na mém ostrově právě ve chvíli, kdy nastal východ slunce. V této časové zóně začínalo ráno. Odmítl jsem brzkou snídani (nebo snad pozdní večeři?) a vyslechl si hlášení od Ayny, která taky ještě nespala. Její práce šla přesně podle plánu. Během krátkých devadesáti vteřin, po které byl maják Forepostu-12 viditelný, se podařilo zvládnout mnoho věcí.

Za prvé, byla odeslána šifrovaná zpráva do systému Parn, aby ji ten následně přeposlal Hvězdnému podvraťáku. Korunní princ Georg se vrátil k aktivnímu hraní Obránce perimetru, proto bylo na čase, aby mí přátelé opustili své dočasné útočiště. Astra a náš syn, paralyzovaná Florianna a její přerostlí švábi, Arita, Phobos a Valian se mohli vrátit zpět do civilizace. Už je čistý vzduch.

Za druhé, pětačtyřicet milionů získaných od „krys“, které se snažily z Unatari uprchnout, se zdárně podařilo přesunout na Uukresh se zprávou pro kapitána Claye ton Avella: „Vydržte, chlapi! Zbytek, který jsem dlužen, vám pošlu během pár dní.“ Transakce proběhla bez jakýchkoli problémů, čímž by se měla zmírnit vážnost situace flotily odstřihnuté od zásob. Aspoň jsem v to doufal. Podle mých propočtů jsem pro doplacení dluhu potřeboval získat dalších sto sedmdesát milionů kreditů. Doufal jsem, že peníze vydělám prodejem cenností z Královny hříchu. I oznámení o prodeji dvaceti cenných kousků jsme zvládli přenést do celé Říše.

A tou nejdůležitější novinkou bylo to, že se po dvou dnech komunikačního výpadku podařilo Říši předat zprávu, že se systém Unatari drží a korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle se znovu vrátil jako velitel své flotily.

„Ruslane, musím si s tebou promluvit a vysvětlit ti celou řadu věcí,“ vykoktal ze sebe pan G.I. Opět mi narušil můj sen v té nejnevhodnější chvíli, právě když jsem se snažil nabrat nějakou energii po dost rozlítaném dnu.

Chvíli jsem zápasil s velmi silným pokušením nevnímat ho a vrátit se do erotického snu, ale Georgij pokračoval:

„Vím, že nejsi příliš šťastný ohledně toho, co se stalo během prvního kontraktu. Ano, uznávám. Nechoval jsem se vždycky k tvému tělu moc hezky. Je těžké nepoddat se pokušení a mámení, když se naráz objevíš v o třicet let mladším těle. Je to pocit, jakoby se do světa zase vrátily barvy. Dívky, celá noc strávená na parketu, nevázaný sex a alkohol… Po letech zdravotních problémů mi taková zábava neskutečně učarovala a bylo velmi složité nezkoušet čím dál víc…“

„A k čemu ti byly teda ty drogy?“ zařval jsem, ale on mou otázku ignoroval a pokračoval ve svém proslovu.

„Vím, že ti Miya nabídla za mé řádění velmi štědrou kompenzaci. Doufám, že nejsi zahořklý…“

Začala se mi v žilách vařit krev a zplna hrdla jsem zařval:

„Nejsem zahořklý? Kdybych mohl, zlomím ti ruce i nohy a pak řeknu, že jsem tě v tomto stavu našel! Ty zvíře! Svině! Bastarde! Zničil jsi mi tělo!“

„V tom případě věřím, že tyto staré problémy můžeme považovat za vyřízené,“ pokračoval Georgij klidně, jakoby se nic nedělo a znovu ignoroval můj řev. „Nejsem ve tvém těle, nemusíš se bát. Už se to nebude opakovat. Teď ti chci říct, proč v Obránci perimetru uběhlo přesně sedm měsíců…“

Náš rozhovor byl uprostřed věty náhle ukončen. Někdo silně cloumal mým ramenem. Otevřel jsem oči.

„Můj princi, křičel jste ze spaní!“ Nad mou postel se nakláněla Ayna oblečená v pyžamu pistáciové barvy.

„Zdál se mi zlý sen,“ vysvětlil jsem. Snažil jsem se ji uklidnit a mluvit klidným hlasem, ale nebylo to nic jednoduchého.

Pan G.I. mi jistě chtěl sdělit nějakou důležitou informaci, která mohla osvětlit rozdíly v čase mezi hrou a skutečností, ale Ayna mě probudila v tu nejhorší možnou chvíli. Jak jinak. Na druhou stranu je možná dobře, že mě vzbudila. Mohl jsem taky mluvit ze sna. Na svou asistentku jsem se usmál:

„Díky za starost…“ chtěl jsem dokončit větu a poslat dívku zase spát, ale můj pohled se zastavil u jizev na dívčině břiše.

Ayna si uvědomila, kam se dívám a s trochu pokřiveným úsměvem vysvětlila:

„Staré zranění ze sportu. Po vítězství v boji bez pravidel a několika dalších soutěžích o přežití jsem se přidala k ženskému týmu gladiátorek: Uliiny valkýry. Kvůli losu jsme v osmifinále musely nastoupit proti bývalým šampionkám. Střední útočnice Vražedkyň z Tesse mě svým trojzubcem k radosti diváků vykuchala. Vnitřnosti jsem měla rozházené po celé aréně. Museli je sbírat lopatou… Doktoři mě zachránili a sešili, ale několik mých orgánů je navždy poškozeno a jiné úplně chybí…“

„Takže proto Miyi nevadí nechat tě v blízkosti svého manžela?“ objevil se záblesk mé geniality.

Dívka pokývala hlavou a za chvíli potichu, skoro neslyšitelně zašeptala:

„Ano. Vaječníky a děloha byly vyjmuty. Nemůžu mít děti a žádné operace nebo peníze celého světa mi už nepomůžou…“

Ayna se opět odmlčela, ale pak se kysele usmála a řekla:

„Díky tomu jsem bez problému získala certifikaci a licenci pro práci s vyšší aristokracií jako osobní strážce a asistentka.“

„Z nějakého důvodu mi však přijde, že tě to nedělá šťastnou… Ayno, ještě nevím, zda pro tebe můžu něco udělat, ale chci, abys věděla, že pokud se naskytne příležitost, pomůžu ti. Máš mé slovo korunního prince!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Ayna Mentor se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +58 (důvěryhodný)

Po sedmi měsících absence se korunní princ Georg royl Inoky chystal na první projev ke své flotile. Existovala spousta možností, jak mou řeč přijmou, a proto jsem se cítil velmi nesvůj. Snažil jsem se to nedat najevo. Malá hala ve vesmírné stanici stačila jen tak tak na to, aby pojala všechny kapitány a vyšší důstojníky unatarské flotily. Při kráčení směrem k pódiu jsem viděl spoustu osob, které na svých uniformách Oranžové rodu měly připnuty černé hvězdy. Tito lidé se mnou bojovali v mnoha bitvách, ale teď jejich myšlenky obklopovala mlha. Neměli nejmenší tušení, co ode mě, svého nepředvídatelného velitele, mohou očekávat.

Důstojníky jsem pozdravil a v odpověď mi zaznělo nesouhlasné zamumlání. Začátek nic moc! Kdysi jejich odpovědi princi zněly jako vzrušený řev. Aniž bych ukázal, že mě chladné přijetí rozladilo, spustil jsem svůj projev:

„Nejnovější průzkum našich maskovaných fregat hlásí, že se v systému Hnelle stále nachází cizácká flotila. Jejich zprávy naznačují, že cizáci mají k dispozici jednu Královnu, pět Mamutů, sto sedmdesát Behemotů, čtyři sta křižníků, tedy Kladivouny a Řezačky, a dva tisíce pět set menších lodí. Což znamená, že by mělo jít o zbytky té samé cizácké flotily, proti které jsme bojovali ve Aysarské hvězdokupě. Je to zároveň dobrá i špatná zpráva. Dobrá z toho důvodu, že se cizákům za deset měsíců od naší poslední bitvy nepodařilo doplnit ztráty jejich těžkých lodí. Tato informace znamená, že jejich zdroje nejsou neomezené a nedokážou rychle nahrazovat ztrátu lodí. Špatnou zprávou je, že se tato cizácká flotila s námi již utkala a předvedla svou schopnost poučit se z vlastních chyb. Stejnými triky jako minule je už nedokážeme překvapit. Proto musí dojít ke změně taktiky. Tentokrát poletí do bitvy v Hnelle jen lehké lodě.“

„Ale to je sebevražda!“ zakřičel kdosi z hloubi haly.

Důstojníci mezi sebou začali diskutovat a postupně se otáčeli, aby zjistili, kdo byl tak smělý, že si dovolil protivit se rozhodnutí velitele flotily. Admirál Mike ton Akad si procházel na svém kapesním počítači seznam přítomných a pak mi prstem ukázal tím správným směrem.

„Jde o kapitána Kletby 36, naprostého zelenáče. Vesmírnou vojenskou akademii dokončil teprve loni a zatím bojoval jen v jediné bitvě.“

Zatímco jsem naslouchal admirálovi, další dva kapitáni nahlas vyjádřili své pochyby:

„Jak asi přežijeme šest hodin, než se naše energetické pohony nabijí? Cizáci budou mít spoustu času, aby nás všechny zničili!“

„To nevidíte, že princi na nás vůbec nezáleží? My tam umřeme, ale zaměstnáme cizáky na dost dlouhou dobu, aby mohla Královna hříchu proletět nebezpečným systémem do bezpečí!“

Obecenstvo začalo nespokojeně hlučet. Naráz si mikrofon vzala Tamara Vuzhek, oceňovaná kapitánka Warhawku-4.

„Ráda bych vám připomněla, že tohle není poprvé, co se něco takového děje. Vzpomínáte na bitvu v systému Nayal? Korunní princ nám dal jasně najevo, jak se vypořádat se zbabělci,“ vyhrkla dívka a sáhla po svém pouzdru na zbraň.

„Warhawk-4, zastavte!“ Vložil jsem se do problému a snažil se uklidnit nervy mé podřízené. „Nechte je mluvit. Vždyť jde o pochopitelné záležitosti!“

Na obličeji Tamary Vuzhek se objevilo naprosté nepochopení. Mnoho jiných důstojníků se zatvářilo úplně stejně, proto jsem svá slova okamžitě vysvětlil:

„Cizácká Královna má jednu velmi nepříjemnou schopnost. Dokáže útočit na lidské myšlenky. Nejspíš se nás, své potenciální oběti, snaží naplnit hrůzou, marností a beznadějí. Silní duchem proti tomuto útoku bez problému obstojí, ale ti slabší nevydrží a jejím návrhům se mohou podvolit. Začnou věřit, že cizáci odmění kohokoli, kdo se přidá na jejich stranu. Během výpravy skrz systémy Roje, které ovládali cizáci, se pár důstojníků dostalo do Královniny moci. Naštěstí je naše pravdohledačka včas odhalila, a proto nás nemohli zradit. Bez zbytečného rozruchu jsme je zatkli. Teď nás čeká další setkání s Královnou, proto je důležité zjistit, kdo všechno se už před bitvou vnitřně vzdal. Je lepší nahradit tyto lidi zdatnějšími důstojníky, kteří nás později nebodnou do zad. Dámy a pánové, kdo z vás si myslí, že je situace beznadějná? Kdo má pocit, že korunní princ Georg royl Inoky nemá nic lepšího na práci, než posílat své nejzkušenější a nejloajálnější lidi na smrt?“

Pozoroval jsem své naprosto tiché obecenstvo. Nikdo ani nepípl, natož aby vyjadřovali své pochybnosti o blížící se bitvě. Mohl jsem se trochu uvolnit. Vzpoura byla ve svém zárodku zažehnána. Důstojníci svému veliteli opět bedlivě naslouchali. Pokračoval jsem tedy v proslovu:

„A teď promluvím o jiné záležitosti, kterou jsem tu zaslechl: princ uteče na své jachtě. Neukážu prstem na toho, kdo větu vyslovil, ale dotyčný by se měl pořádně zamyslet, zda tyto myšlenky skutečně patří jemu, nebo mu je nepodsouvá nepřítel. Kdybych chtěl utéct, udělám to už dávno na palubě maskované fregaty. Ale jak můžete vidět, zůstal jsem tu s vámi. A ještě jedna věc. Do bitvy poletím v jedné z bojových lodí, takže nebudu moci uletět, i kdybych si to stokrát přál.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +18 (vlažný)

Výborně! Byl jsem na správné cestě. Teď jsem musel dál na svém úspěchu stavět.

„Nikdo v celé Říši nemá tolik zkušeností z boje proti cizákům jako veteráni seřazení v téhle hale. Jistě, pod vlajkou flotily Sektoru osm létat nemůžeme, ale naše zkušenosti a schopnosti se tím nijak neoslabily! Již dvakrát jsme cizáky v Hnelle porazili. Setkali jsme se s Královnou a v minulosti bojovali i proti početnějším armádám. Pokud někdo dokáže s cizáky v Hnelle soupeřit, jsme to my! Nikdy nás neporazili! Celý systém Unatari v nás vkládá velké naděje. Životy šedesáti tří milionů lidí visí na vlásku. Naším úkolem je zachránit je. Já musím vymyslet, jak to provedeme. Je na vás, abyste následující dva dny cvičili nové taktiky, které si musíte vrýt do krve. Právě ty nám pomohou blížící se bitvu přežít. Všimněte si, že nemluvím o vítězství, jelikož sám zatím nevím, jak Královnu porazit. Ale pronesl jsem slovo ‚přežít‘. Jsme schopni nepadnout a přitom výrazně oslabit cizáckou flotilu. To vám mohu slíbit!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +19 (vlažný)

Zvýšení globálního postavení. Nyní: –51

„Korunní princi a důstojníci flotily, omluvte prosím pozdní příchod kapitána Corwina a mě!“ Katerina ton Mesfelle a její manžel vletěli do haly a stěží popadali dech. „Georgi, jsme na cestě už od rána. Chceme se ti za včerejšek omluvit. Šli jsme do tvého paláce, ale řekli nám, že jsi odletěl. Nebylo jednoduché nalézt raketu, která by nás vynesla na orbit. I přesto jsme tvůj projev poslouchali. První asistent Jednooké krajty nám přichystal přenos. Bratranče, já tě prosím, vezmi nás s sebou do bitvy! Strašně mi chybí akce! Slibuji, že bitvu vykreslím v tak neskutečných barvách, že si všichni diváci z celé Říše nervozitou okoušou nehty a jejich oči přirostou k obrazovce!“

Usmál jsem se a pomalu jsem souhlasně přikývl. Sestřenice radostně vydechla, přiběhla až ke mně a objala mě okolo ramen. Podle smíchu, který halou zazněl, si na atmosféru strachu, která tu ještě před chvíli vládla, nikdo nevzpomněl. Důstojníci na příchod naší bývalé válečné reportérky zareagovali velmi příznivě. A právě v tu chvíli ke mně vojenským krokem přistoupil Corwin ton Mesfelle-Ugar a kleknul přede mnou na koleno:

„Korunní princi Georgi royl Inoky, bylo by pro mě velkou ctí, kdyby si vaše veličenstvo pro následující bitvu za svou vlajkovou loď zvolilo Jednookou krajtu!“

„S díky přijímám vaši nabídku, kapitáne Corwine ton Mesfelle-Ugar!“

Nabídl jsem kapitánovi svou paži a pomohl mu vstát. Rozhlédl jsem se po aplaudujícím publiku a do mikrofonu řekl:

„Přesně takhle se máme před bitvou s cizáky cítit! Přátelé, na přípravy máme jen dva dny. Dejme se do cvičení. Jakmile se vrhneme do bitvy, Královna pochopí, jak velkou chybou bylo přivést své vojáky do našeho systému!“

FLOTILA SEKTORU OSM

„Georgi, nemůžu za to, že systém Tivalle spadl vikomtovi do klína!“ Katerina ton Mesfelle narušila ticho, které na kapitánském můstku Jednooké krajty vládlo.

V tu chvíli jsem byl ponořen do svých myšlenek, proto jsem sebou překvapeně trhl a podíval se na svou sestřenici. Ta svůj výrok zopakovala:

„Je to tak, bratranče. Já s tím nemám nic společného. Vévoda Avalle royl Anjer si to chutné sousto při první příležitosti přivlastnil. Továrny na zpracování ledu z asteroidů jsou zlatým dolem. Vládce Oranžového rodu jmenoval svého jediného syna Sivira místodržícím Tivalle a v tu chvíli vikomt Sivir získal z pozice manažera pravomoc potvrdit své vlastní navržení. Abych řekla pravdu, tuhle možnost jsme oba přehlídli. Správným řešením bylo odstranit vikomta Sivira ton Mesfelle z Tivalle hned po tom, co se jeho otec stal vládcem Oranžového rodu a na jeho místo dosadit někoho úplně jiného…“

„Ano, souhlasím. Jednoznačně jsme to zaspali. Mimochodem, kde se vikomt nachází teď?“

Katerina se na mě podívala jako na blázna a asi čekala, kdy se rozesměju a povím jí, že vtipkuju. Zůstal jsem však potichu a má sestřenice káravě zavrtěla hlavou.

„Georgi, ty jsi snad úplně přestal sledovat politiku. Vikomt Sivir ton Mesfelle byl ihned po tvé rezignaci jmenován velitelem flotily perimetru Sektoru osm.“

Teprve v této chvíli jsem se od srdce zasmál.

„Sivir je velitelem flotily Sektoru osm? To si ze mě děláš prdel! Ještě nikdy jsem nepotkal horšího velitele! Když mu bylo naposledy svěřeno velení skupině lodí, měl za úkol s nimi prostě doletět do systému Hnelle. Ale ani na tuto primitivní misi nestačil. Podřízení se začali kvůli jeho nekompetentnímu velení bouřit. O co jde? Přijde mi to jako podivná a nelogická volba.“

„To neříkej, Georgi. Ta volba je logická a dokonce i naprosto jednoduchá. Podívej se na to z globálu. Zamysli se nad tím, kdo je prvním nástupcem na trůn Oranžového rodu. Korunní princezna Inessa royl George ton Mesfelle stále ještě není jmenována hraběnkou, přestože už uběhlo sedm měsíců. To je velmi divné a existuje jen jediné vysvětlení: vévoda Avalle royl Anjer chce svého syna jmenovat hrabětem i přesto, že tím naruší tradiční dědické následnictví. Titul vikomt přeci znamená nejstarší syn hraběte. Jelikož je však pozice hraběte prázdná, nejstarší syn posledního hraběte se může stát za určitých okolností novým hrabětem a tím přeskočit mnoho pozic. Aby k tomu však mohlo dojít, musí být toto rozhodnutí potvrzeno nejen Oranžovým rodem, ale i císařem.

Řekněme, že je vévoda schopen toto rozhodnutí v Oranžovém rodu protlačit. Loajální zástupci přece budou volit v jeho prospěch, jak se od nich očekává. Rozhodnutí však musí potvrdit císař a v tom je ten háček. V mnoha staletích historie Říše jsem našla jen jedenáct případů, kdy se místo správného kandidáta stal hrabětem vikomt a pokaždé k tomu došlo jen proto, že byl vikomt skvělým vojenským velitelem. Vikomt Sivir ton Mesfelle tohle jistě ví. Proto popadl příležitost za pačesy a udělal sám sebe velitelem flotily perimetru Sektoru osm. Pro něj jde o rychlou cestu nahoru. Stačí jen dokázat císaři svou odvahu a schopnosti.“

„Tak proč se vikomt Sivir nesnaží osvobodit cizáky obsazený systém Hnelle?“ odfrkl jsem si. „Pokud by cizáckou armádu zdolal, zapůsobily by jeho schopnosti i na mě, nemluvě o císaři.“

Katerina se usmála.

„Vikomt Sivir ton Mesfelle není zrovna expertem na válečné záležitosti, ale to z něj ještě nedělá hlupáka. Flotilu chce použít jen jako výtah nahoru. Nemá nejmenší zájem riskovat vlastní život v beznadějném boji proti cizákům.“

Sestřenice se odmlčela, protože na kapitánský můstek přišla celá řada lidí. Vedl ji kapitán Corwin ton Mesfelle-Ugar, který se vracel z oběda a doprovázeli ho vyšší důstojníci. Kapitán se posadil do svého křesla, nasadil si barevnou helmu s mikrofonem a začal vydávat rozkazy:

„Deset minut do opuštění warpového tunelu. Dámy a pánové, držte si klobouky! Všichni na svá místa. Systémy fungují. Spojaři, spusťte kanál flotily okamžitě, jakmile přiletíme do systému Hnelle. Stratégové, čekejte na rozkazy korunního prince.“

Corwin ton Mesfelle-Ugar se na mě otočil a v jeho úsměvu zazářily dvě naprosto rovné řady sněhobílých zubů.

„Korunní princi, tohle je poprvé, co se vrhám do takhle nevyrovnané bitvy. Na každou naši loď mají cizáci patnáct svých a jejich palebná síla je v poměru k naší dvousetnásobná. Nejvíce jsem ale překvapen tím, že necítím ani trochu strach a o výsledku nemám nejmenší pochybnosti! To samé říkají i ostatní. Cítí se být překvapivě klidní a ke schopnostem vašeho veličenstva mají naprostou důvěru.“

„Vážím si vaší důvěry, Corwine! Ale co se týká poměru lodí, myslím si, že to nemusíme vidět tak černé. Třicet sekund před naším výstupem z warpu mají dvě divize Překvapení za úkol bombardovat armádu cizáků. Právě pro tuto příležitost jsme je vybavili těmi nejsilnějšími hlavicemi, které jsme v arsenálu unatarské flotily objevili: osm termonukleárních hlavic, každá o síle padesáti megatun, plus dalších dvanáct desítek. Mnoho cizáckých lodí na bitevním poli nezbude. Osobně si myslím, že by tento útok měl zničit minimálně všechny Meteory. Fregaty cizáků jsou jediné lodě, které s námi mohou v rychlosti a hbitosti soupeřit. Pokud cizákům nezůstane ani jeden Meteor, nedokážou nás polapit.“

„Skvěle! Ale nedovolte maskovaným bombardérům zničit všechny nepřátelské lodě. Nechte nějaké nepřátele i pro nás,“ zavtipkoval a jeho trochu ustaraný výraz se změnil na spokojený úsměv.

Rozhodl jsem se mu neodpovídat, abych nového člena rodiny nerozladil. Výpočty, které jsme provedli v Aysarské hvězdokupě, ukázaly, že největší cizácké lodě tento útok přežijí. Královna, Mamuti a Behemoti na nás rozhodně budou čekat. Z cizáckých fregat, torpédoborců a křižníků by však neměla vyváznout skoro žádná loď.

Zavolal jsem si strategického důstojníka a začal mu vysvětlovat, co všechno chci vidět zobrazeno na taktické mapě: souřadnicovou síť se středem na stanici systému Hnelle a značky pro všechny typy lodí, nad kterými se zobrazí číslo značící vzdálenost od Jednooké krajty. Také jsem chtěl, aby se jednotlivé skupiny lodí od sebe barevně lišily. Nakonec jsem mu pověděl, že nechci, aby mapa zobrazovala jakékoli smetí jako například trosky lodí či opuštěné drony.

„Jedna minuta do výskoku z warpu,“ oznámil nám navigátor.

Všichni důstojníci zaujali své pozice. Položil jsem ruku na ovládací panel, zavřel oči a snažil se uklidnit.

„Deset sekund do výskoku z warpu. Pět, čtyři, tři, dva, jedna, jsme tady! Ahooooj!“ zakřičel Corwin vesele.

Neřekl jsem mu to, ale jeho radost je poněkud předčasná. Displeje byly stále tmavé a já potřeboval okamžitě zjistit, co se děje. Lehký křižník se trochu zatřásl a radostný výraz z kapitánovy tváře zmizel, jeho místo zaujalo nepochopení.

„Trysky desynchronizovány. Štíty na čtrnácti procentech. Nemám nejmenší tušení, co se děje.“

„Kde je taktická mapa, kreténi?“ zařval jsem na strategické důstojníky, ale ti jen pokrčili rameny a bezmocně mačkali tlačítka na nefunkčním ovládacím panelu.

„Máme technické problémy. Některé naše vnější vybavení selhalo,“ oznámil nám technik lodním komunikátorem. „Potřebujeme nové antény. Oprava zabere tři až čtyři minuty.“

Naštěstí začaly přicházet zprávy z ostatních lodí naší flotily, a proto jsem i prakticky poslepu získal lepší představu o tom, co se děje a začal pomalu chápat situaci.

„Vyskočili jsme z warpu ve vzdálenosti tisíc kilometrů od Královny! Detekována silná radiace!“

„Tady Tesák-15. Výbuch nás zasáhl. Přední štíty sníženy o 30 %.“

„Warhawk-11, naše vnější senzory poškozeny! LIDAR nefunguje.“

„Tady Kletba-4. Potvrzuji, že výbuch zasáhl i nás. Štíty klesly o čtyřicet procent. Vedle Královny vidím spoustu velkých kusů trosek. Myslím si, že jde o vrak Behemota.“

Vzal jsem si mikrofon a velitelským tónem rozkázal:

„Všem lodím! Veškeré zprávy vztahující se k problémům se systémy nebo poškozením lodí posílejte rezervním kanálem. Hlavní kanál se nám tím zahlcuje. Některé vybavení vlajkové lodě je taktéž poškozeno a vyřazeno. Jsme doslova slepí a potřebujeme několik minut na opravy. Dokud se technické problémy nevyřeší, předávám velení flotily admirálu Mikovi ton Akad z Kletby-7. Můžou další lodě potvrdit přítomnost trosek Behemota? Kde jsou naši pozorovatelé. Duchové, kde jste?“

„Veliteli, tady Duch-2. Jsem na pozici. Vidím vaše lodě čtyři tisíce kilometrů ode mě. Překvapení splnily úkol. Jejich bomby explodovaly uprostřed cizácké flotily. Než jsme stihli sejmout pancéřové panely z našich citlivých přijímačů, jeden z Behemotů se roztrhl na kusy. Pak se objevila ještě série dalších explozí uvnitř mraku trosek a o několik sekund později přiletěly na bojiště vaše lodě.“

„Rozumím. Duchu-2, jaké jsou vaše souřadnice? Všem lodím, skočte sto kilometrů od Ducha-2. Tam se můžeme opravit a zhodnotit situaci.“

Odhlásil jsem se a podíval se okolo sebe. Všude pobíhali důstojníci. Na jedné obrazovce jsem viděl, jak se skupina techniků souká do skafandrů, a připravují se vystoupit do vesmíru. Katerina už sepisovala zprávu. Energicky mi k tomu naznačovala, že potřebuje video výbuchu uprostřed cizácké armády. Když v tu chvíli…

„TAKŽE SEM JSI ZMIZEL!“ Ucítil jsem strašnou tíhu, která na mě tlačila shora. Zlostný hlas mi do mozku tlačil každé své slovo, jakoby mi na něj dupal botou s vysokým podpatkem. „TENTOKRÁT NENÍ ÚNIKU! V TOMTO SYSTÉMU ZEMŘEŠ!“

„Už zase ty… Vždyť jsem ti už jednou vysvětlil, že na mě tyto hračičky nezabírají. Nemůžeš mě ovládat a ani mě k ničemu nedonutíš!“

„VŠECHNY TVÉ LODĚ JSOU ODSOUZENY K ZÁNIKU. MŮŽEŠ SE ALE VZDÁT A ZACHRÁNIT SI ŽIVOT.“

„Opakuješ se,“ zasmál jsem se navzdory bolesti. „Jeden by si myslel, že ses mohl poučit a pochopit, že na mě tohle prostě nefunguje.“

V tu chvíli se prvotní vlna bolesti stáhla a já se vrátil do normálu. Možná zabírala mentální ochrana, kterou mi Miya kdysi nastavila, nebo jsem sám od sebe dokázal psychologický útok přemoci. Nicméně síla útoku dál klesala.

„POKUSÍŠ-LI SE UTÉCT, BUDU TĚ PRONÁSLEDOVAT A ZNIČÍM TEBE I VŠECHNO ŽIVÉ. JSI ODSOUZEN K ZÁNIKU!“

„To už by stačilo, teď zmiz! Nedoletěl jsem až sem, abych utekl. Mým cílem je zničit tvou flotilu a mám dostatek lodí, aby se mi to povedlo. Víš, že je to pravda. Cítím tvůj strach. Stále jsi nezapomněl na ztráty, které jsem tvé flotile v Aysarské hvězdokupě způsobil. K tomu samému dojde i zde!“

„PŘIVODIL JSI MI TEHDY BOLEST. PROTO MUSÍŠ ZEMŘÍT!“

Jen jsem se zasmál a zakroutil hlavou, abych zahnal zvonění v uších. Otevřel jsem oči a spatřil vedle sebe stát Katerinu ton Mesfelle. Z jejího výrazu jsem četl strach.

„Georgi, co se stalo? Z nosu ti teče krev!“

Rukou jsem si otřel tvář a na dlani mi zůstala krev i voda.

„Nic nebezpečného. Královna se mě snažila vystrašit,“ zasmál jsem se a tím své sestřenici ukázal, že se nic neděje. „Radši mi najdi nějaké vatové tamponky, ať to krvácení zastavím.“

Právě v tu chvíli se rozzářily všechny obrazovky a já se rychle začal seznamovat se situací. Cizácká flotila se nacházela tři tisíce kilometrů od nás a skládala se z obrovské lodi připomínající disk, kterou zakrývaly skupiny menších lodí. Předpokládám, že Královniny štíty ochránily před explozí některé z fregat a torpédoborců, jinak si nedovedu vysvětlit, jak několik stovek malých lodí přežilo útok mých dvaceti maskovaných bombardérů. Pak se přímo před mýma očima Behemoti ze všech stran začali stahovat k pěti obřím Mamutům a parkovali v jejich útrobách. Buď se přiletěli opravit, nebo možná chtěli před dalšími útoky využít štítů letadlové lodě. Pohybovala se jen jedna skupina asi osmdesáti Meteorů, která se k mé flotile rychle přibližovala.

„Flotilo, pozor! Blíží se nepřítel. Jejich fregaty jsou označené na mapě. Leťte směrem ke čtvrté planetě. Strategičtí důstojníci, očíslujte cíle. Elektronické lodě, rozdělte skupinu fregat. Jakmile se dostanou blíž, oslepte je. Nečekejte na můj rozkaz. Warhawky a Pyra, buďte připraveni. Nevzdalujte se od ostatních lodí a rozdělte se do párů. Až se nepřítel přiblíží, chci mít na každém Meteoru dvě sítě a jeden disruptor. Admirále Miku ton Akade, torpédoborce svěřuji pod vaše velení. Rozdělte je do skupin po pěti a na váš rozkaz vystřelí na cíle zasažené dvěma sítěmi. Jakmile někoho sestřelíte, okamžitě zaměřte další cíl. Tesáci provedou to samé. Střílejte všichni současně na cíle zasažené dvěma stázovými sítěmi! Chirurgové, o kus ustupte. Potřebuji vás pro všechny případy mít za všemi ostatními loděmi. Kletby, připravte se. Drony vypusťte až ve chvíli, kdy vypukne boj. Nechceme nepřítele vystrašit!“

„Tuki-tuka-de-sa, nálet hotov. Devatenáct bombardérů čeká poblíž sedmé planety,“ ozval se na kanálu flotily hlas velitelky Chameleonky z Překvapení-1. „Přišli jsme o Překvapení-19. Nepodařilo se jim včas skočit do warpu a zůstali uvězněni v dosahu nepřátelských zbraní.“

„Skvělá práce, de-sa. Nabijte desítky. První divize skočí na šedesát kilometrů k vlajkové lodi. Druhá divize přeletí dvě stě kilometrů od stanice a počká na můj rozkaz. Pro tuto chvíli se malé lodě a křižníky strachy schovávají pod Královninými štíty. Pokud vyletí, dostanou na holou.“

Kdosi se začal na kanálu flotily chechtat. Poté jeden z kapitánů zavtipkoval, že bychom měli dát na holou samotné Královně, což donutilo ke smíchu všechny ostatní. Normálně jsem toho názoru, že by se kanál flotily neměl používat k nerelevantním účelům, ale probíhající radosti jsem přítrž neučinil. Mí lidé přiletěli do systému Hnelle připraveni zemřít a přesně věděli, že naše síly nemohou s cizáky soupeřit. Cítil jsem, že mí podřízení teď jen vypouští páru, aby oslabili stres a strach. Jakoby se konečně probouzeli k životu. Dokonce se i smáli.

„Pozor! Mluví první asistent z Pyra-45. Právě jsem ucítil mentální útok od Královny! V hlavě se mi objevily podivné myšlenky, že je vše ztraceno a máme se okamžitě vzdát! Rychle jsem si uvědomil, že nejde o mé vlastní myšlenky, jen mi je ti křováci, teda… cizáci zasadili do hlavy. Proto jsem si rychle představil pilu, která neposlušné křoví ořeže, a útoky na můj mozek okamžitě ustaly…“

Důstojníkova poslední slova byla utopena výskotem a jásáním ostatních lidí. I já jsem se zasmál a pak jsem si vzal mikrofon:

„Mluví velitel flotily korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle. Potvrzuji hlášení Pyra-45. Je možné, že se vám budou snažit zaútočit na mozek. Královna tímhle způsobem zaútočila přímo na mě. Řeknu vám tohle: není to legrace, ale každý z vás se s tím bez problému zvládne vypořádat. Královna nemá na dlouhodobý útok dostatek sil, proto jen chvíli počkejte a ona přestane. Nebo použijte metodu s pilou, kterou navrhlo Pyro-45. Teď se ale všichni zase soustřeďte. Další smích a výskání si během bitvy nemůžeme dovolit. První skupina cizáckých Meteorů se rychle blíží. Fregaty, běžte na ně. Kletby, vypusťte drony!“

Bože, to je nádherný pohled! Na taktické mapě se z mých křižníků vyvalily zelené mraky teček a pohltily nepřátelské fregaty.

„Tady Warhawk-11. Potřebuji pomoc, mám dva za zadkem! Aha! Díky, chlapi!“

„Pyro-6. Zasáhl jsem cíl! Můj první sestřel cizácké lodi!“

„Mucholapka-2, střílíte na špatný cíl! Tady ten patřil Pyru-11 a nám!“

„Díky Chirurgové, štíty mám opět nabité. Mluví Drozd-23. Jsem vašim dlužníkem, kamarádi.“

„Nevěřím, že už je konec. Vždyť to netrvalo ani třicet sekund…“

Červené tečky útočníků se z taktické mapy vypařily. Podíval jsem se na mapu pozorněji a snažil se zjistit, o kolik lodí jsme přišli my. Jelikož jsem nechtěl, aby mapa zobrazovala trosky, nebylo úplně jednoduché zjistit, jak bitva vlastně dopadla. Ani po chvíli jsem si nedokázal odpovědět, a proto jsem předal úkol podřízenému:

„Admirále, potřebuji hlášení o ztrátách.“

Po několika sekundách naprostého ticha se ozvala odpověď admirála Mika ton Akada:

„Korunní princi, vypadá to, že na naší straně nedošlo k žádným ztrátám. Osmdesát tři Meteorů bylo zničeno, ale téměř žádné nepřátelské lodi se nepodařilo opětovat palbu. Naše lodě pro elektronický boj jim to znemožnily. Všechny nepřátelské fregaty prakticky okamžitě osleply. Po té se už drony a protipodpůrné jednotky postaraly o jejich zničení. Naprosto čisté vítězství! Nikdy jsem něco takového ve svém životě nezažil! Pamatuju si to jen ze starých zpráv o bojích flotily Sektoru osm! Skvělá práce, lidi!“

Ze sluchátek se ozval vzrušený řev stovky lidí. V tu samou chvíli se na mě ze všech stran začaly sypat vylepšení mého postavení s mými podřízenými. Na pozadí nekončících řádků se mi podařilo všimnout si těch nejdůležitějších změn. Bylo to však dost složité:

Zvýšení globální slávy. Nyní: +32

Zvýšení globálního postavení. Nyní: –48

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +21 (důvěra)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Katerinou ton Mesfelle se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +100 (naprostá důvěra)

Zvýšení globálního postavení. Aktuální hodnota: –47

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Mike ton Akadem se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: +34 (respekt)

S hloupým úsměvem od ucha k uchu na tváři jsem hleděl na řídící panel a snažil se zarazit slzy radosti. Jak hrozně mi během posledních tří dlouhých měsíců přesně tohle chybělo! Toužil jsem po těchto situacích! Je mi naprosto jedno, zda mě obklopuje hra či reálný svět. Pro tyto situace stojí za to žít. Z nějakého důvodu jsem si uvědomil, že bych měl mít po svém boku Floriannu. Právě probíhající vlna zbožňování byla pro růst schopností mé pravdohledačky klíčová. Hm. Zajímalo by mě, co právě teď Flora dělá…

Hluboce jsem si povzdechl. Předpřipravený signál pro systém Parn se před dvěma dny podařilo odeslat, ale dohodnutá odpověď nazpět nepřišla. Žádná zpráva nedorazila dalšího dne, ani toho následujícího. To mě znepokojilo a do mysli se mi vkradly velmi nepříjemné myšlenky. Například, že se Miyi podařilo uprchlíky vypátrat a konkurenci pro svou dceru jednoduše zničit. Nebo snad kapitán Hvězdného podvraťáka změnil názor a bránil mým lidem ze své lodi odejít? Možná mí přátelé ve zprávách sledovali neustálé házení bláta na korunního prince George royl Inoky a rozhodli se, že se nevrátí…

Co se však týká flotily, kterou jsem před Georgijem ukryl ve vesmíru Roje, nebyla jejich situace natolik zlá, jak jsem se obával. Pětačtyřicet milionů kreditů bylo velmi vřele přijato a minimálně dočasně se vyřešil problém s financováním. Od kapitána Claye ton Avella jsem už obdržel odpověď s poděkováním za peníze. Kapitán ke zprávě dodal: „Finanční pomoc dorazila za pět minut dvanáct. Posádky se opět cítí životaschopně a vydrží čekat několik dalších měsíců.“

„Princi, cizáci se zakopali pod štíty velkých lodí,“ vrátil mě do reality hlas admirála Mika ton Akada. „Už sedm minut se tam schovávají. Možná bychom je měli našimi bombardéry trochu pošťouchnout?“

„To nemá význam. Právě před bombami se schovávají,“ nesouhlasil jsem s jeho návrhem. „Mimoto používají zajímavou taktiku. Do jedné větší lodě se schová několik menších. Musím našim vědcům a inženýrům zadat úkol, aby něco podobného vymysleli i pro nás. Tato možnost by se nám v bitvách mohla hodit. Teď však zkusíme cizáky trochu provokovat a třeba je přimějeme k pohybu.“

Provokování už probíhalo celých pět hodin. Mí vojáci zkusili snad kromě vystrčení holých zadků všechno, aby cizáky k opuštění štítů Mamutů a Královny přiměli. Vyzkoušeli jsme prostě vše. Několikrát jsme „nechtě“ proletěli okolo trosek cizáckých lodí, čímž jsme nepřátelské lodě zvali ke skoku k naší flotile. Spustili jsme také falešný útok na stanici Hnelle. Má Pyra létala těsně okolo štítů všech Mamutů a útočila na Královniny štíty. Snažili jsme se s cizáky na nejrůznějších rádiových frekvencích komunikovat a vyjednávat. Nic však nepomohlo.

Jen jednou před několika hodinami z ochrany štítu bázlivě vyletěl jediný Kladivoun, ale rychle se opět pod štít vrátil, aniž by mé lodě stihly jakkoli zareagovat. Osmkrát se Královna pokusila mentálně zaútočit na vojáky mé flotily, ale ani jednou neuspěla. Všichni mí podřízení z unatarské flotily byli před touto hrozbou varováni. Věděli, že jsou sliby nepřátel falešné a útokům se jen vysmívali. Metoda „řezání křovin“, jak ji lidé ve flotile nazývali, bez chybičky fungovala a při jejím použití útok okamžitě ustal.

„Georgi, diváci dychtí po nějaké akci!“ stěžovala si Katerina ton Mesfelle. Nelíbilo se jí čekání, které se po akcí vyplněném začátku bitvy dlouhou dobu táhlo. „Před třemi hodinami jsem jim řekla o šesti velkých bublinách, ve kterých se cizáci před námi ukrývají. Od té doby se vůbec nic nezměnilo, ačkoli se tví etiketou nepolíbení vojáci předhánějí, kdo vymyslí o Královně křováků nejlepší vtip. O čem mám v dalším vstupu mluvit?“

„Ukaž jim, jak se nás bojí. Nebo zařiď, aby to vypadalo, že něco očekávají,“ kapitán Jednooké krajty se očividně nudil a zíval. Corwin ton Mesfelle-Ugar si myslel, že na jeho obrazovku nevidím, shodil zprávu o stavu křižníku do lišty a maloval si sněhobílé nosorožce stojící na květinové louce. Obrázek se mu velice dařil.

„Vyčkávají na moment, kdy uděláme nějakou chybu,“ odpověděl jsem jí a bezmyšlenkovitě si na řídící desce skládal pyramidu z prázdných plechovek od energeťáků. „Myslí si, že když se pohnou, okamžitě utečeme, čímž bitvu vrátíme do statutu quo a oni se zase ukryjí pod štíty. Proto nikam nespěchají, sledují, jak se odvažujeme blíž a blíž a čekají na ten jediný moment, kdy zajdeme až za hranici.“

Pyramida z prázdných plechovek popadala na zem. Posbíral jsem zbytky pyramidy a vhodil je do spalovače odpadků.

„Ale už jsem se rozhodl. Nejsme nějací dvorní šašci, abychom Královnu a její hosty bavili. Pokud se během hodiny flotila cizáků nepohne, naše lodě se vrátí na Unatari.“

Právě v tu chvíli se skoro jako odpověď na mé reptání ozval admirálův znepokojený řev:

„Pozor! Nepřátelské lodě začínají manévrovat! Všechny současně!“

Jakmile to dořekl, červené tečky se na taktické mapě skutečně začaly pohybovat. Zapnul jsem mikrofon a zakřičel:

„Všem lodím, warpněte okamžitě pryč k Pyru-1! Vypadněte! Všichni vypadněte! Drozde-12, nespěte. Mucholapko-4, i vy skočte pryč!“

Všechny mé lodě bez problému ladně skočily k prvnímu přijímači na vzdálenost přibližně tisíc kilometrů od nepřítele a sledovaly, jak se nepřátelské lodě přeskupují. Cizácké lodě se roztáhly do dlouhé linie. Behemoti a Poustevníci spustili vypouštění dronů. Byl jsem první, kdo pochopil, co nepřítel roztáhnutím své formace do jedné linky sleduje. Cizáci byli otočeni k systému Tesse.

„Obracejí se, aby přivítali nějaké hosty z Tesse!“ Ano, to je ono. Nějaký neviditelný cizácký pozorovatel na Tesse si všiml skoku lodi směrem k Hnelle.

Z úst kapitánů mé flotily se ozvalo mnoho komentářů:

„Co to je za idiota?“

„Skočit do systému obsazeného cizáky je fakt perverzní způsob, jak spáchat sebevraždu!“

„No, co na to říct? Ten blbec si zadělal na velké problémy!“

Tyto tři reakce byly ze všech ostatních asi ty nejvhodnější. Ve skutečnosti se ostatní komentáře ohledně mentálních schopností neznámého kapitána zaměřovaly spíše na hodně vulgární hodnocení. Z nějakého důvodu jsem si v té chvíli vzpomněl na princeznu Astru. Tento přílet se shodoval s náturou mé bývalé favoritky. Loď z Parnu během tří dnů do Tesse bez problému doletí, časově by to sedělo…

„Mí drazí důstojníci, zkusíme toho hlupáka zachránit a odvrátit od něj pozornost cizáků. Pozor! Naším cílem je skupina cizáckých lodí nejblíže ke stanici. Ve skupině letí jeden Behemot a dva Kladivouni, kteří jsou od zbytku nepřátelské flotily trochu dál. Jakmile budete připraveni, skočte sto dvacet kilometrů od stanice. Tím se dostaneme na osmnáct kilometrů k nepříteli. Připomínám, abyste letěli co nejrychleji po zakřivené dráze, čímž se vyhnete střelám z Behemota, kterému stačí jediný zásah a sundá vás. Fregaty, na všech třech lodích chci mít stázové sítě a disruptory. Ihned začněte i se sestřelováním dronů. Elektronici, vy si Behemota vůbec nevšímejte. Svými nepohyblivými kanóny nás nezasáhne. Vašim cílem jsou dva Kladivouny. Třicet elektronických lodí je na dva cíle tak akorát. Pokud uvidím, že kterýkoli z Kladivounů byť jednou vystřelí, přihlásíte se po bitvě na mé jachtě a za trest vyleštíte palubu. Kletby, vašim úkolem je zničit za pomoci dronů tohoto Kladivouna. Označil jsem vám cíl. Až ho sejmete, přesunete drony na druhého. Na Behemota se zaměří energetické neutralizéry a udrží ho v nich po celou dobu bitvy. Čtyřicet neutralizérů neodežene jen pouhým mávnutím ruky. Uvidíme, zda je cizácká bitevní loď na tento typ útoku připravena a kolik energie jí zbude. Mucholapky sestřelujte Behemotovy drony. Chirurgové, vy jste naše záchranná síť. Takže, všichni ke stanici. Odpočet do skoku: deset sekund!“

I přes účinek gravitačních kompenzátorů jsem cítil, jak jsem do mého křesla tlačen. Loď horlivě zrychlovala směrem k cizáky ovládané stanici Hnelle. Katerina se neudržela na nohou, s výkřikem spadla na zem a rychle se plazila zpět ke své sedačce, ve které se okamžitě připoutala.

„Tři, dva, jedna. WARP!“

Jednooká krajta bez problému skočila. Objevili jsme se dvanáct kilometrů od Behemota a šest od dvou Kladivounů. Trysky se okamžitě probraly k životu, díky čemuž se naše loď rozpohybovala ještě rychleji. Zůstat stát před kanóny bitevní lodi bylo jako žádat o smrt.

„Oba Kladivouny bez problému vypnuty,“ ozval se mladý poručík zodpovědný za aktivní elektronické rušení nepřátelských lodí.

„Velmi dobře,“ usmál jsem se.

Cizácký křižník, který se nacházel nejblíže, bylo docela složité spatřit. Okolo něj se totiž vyrojily drony a obletovaly ho. Na taktické obrazovce jsem pozoroval, jak se štíty Kladivouna několikrát dobily zpátky na maximum, ale nakonec spadly úplně a cizáci je už znovu nenahodili. O čtyři, maximálně pět sekund později nebylo po cizácké lodi památky. Tisíc šest set vylepšených dronů z Kleteb se rozletělo k dalšímu cíli. Každý dron dokázal způsobit stejné poškození jako fregata.

„Energetický Behemotův štít je dole!“ oznámil mi strategický důstojník s nemalou dávkou překvapení v hlase.

Během dvaceti sekund našich čtyřicet energetických neutralizátorů vysálo z Behemota všechnu energii. Nepřítel neměl dostatek energie, aby dokázal udržet v provozu své štíty. Teď musíme bezbranného obra zničit.

„Pozor! Vrhli se na nás Meteory!“ Admirál Mike ton Akad ukázal na skupinu třiceti cizáckých fregat a několika torpédoborců, které se hnaly na pomoc svým katastrofou zasaženým lodím.

Neměl jsem ponětí, čeho chtěli cizáci tímto útokem dosáhnout. Vždyť jsme pokosili asi osmdesát fregat, aniž bychom ztratili jedinou loď. Dalších třicet lodí není ničím, čeho bychom se museli bát. Pokud nás Královna chtěla odehnat, musí k nám vyslat daleko serióznější sílu. Žádná další cizácká loď naším směrem však nemířila.

„Mluví váš velitel flotily! Všechny lodě zůstanou na svých místech. Nejdříve se zbavíme druhého Kladivouna. Pokud někdo teď z bitvy uletí, později ho sám sestřelím! Elektronici a Mucholapky se připraví na odražení malých cizáckých lodí. Pořád sledujte zbylé nepřátelské lodě, abychom si byli jisti, že žádná z nich nemíří k nám. Zničte ještě ty trosky Kladivouna, které okolo nás poletují. Není důvod, abychom nepříteli dávali souřadnice naší flotily.“

Právě v tu chvíli se rozzářil záblesk světla! Přišli jsme o jednu z lodí. Střela z bitevní lodě si našla svůj cíl.

„Nesnižujte rychlost. Kružte okolo bitevní lodě! No… klidně na to ještě víc šlápněte. Druhý Kladivoun je zničen! Všechny drony přesměrujte na Behemota. Drozdi, zapracujte na něm i vašimi kanóny. Nebo ne, počkat! Odvolejte drony z Behemota a pošlete je na Meteory. Warhawky, připravte se. Vyrazte proti fregatám. Připomínám, dvě sítě na každého nepřítele. Warhawk-4, kam to bez rozkazu letíte? Tamaro Vuzhek, okamžitě se vrať! Potřebuji tě živou. Ano. Leť zároveň se všemi ostatními. Elektronici, teď je to na vás. Naší prioritou je znehybnit Poustevníky. Všichni ostatní se zaměří na fregaty.“

„Posily v systému!“ Výkřik strategického důstojníka mnou otřásl.

Šest set padesát kilometrů od naší flotily se objevil velký počet lodí. Taktická mapa jim nejdříve přidělila šedou barvu, ale po několika sekundách se zbarvily do zelena, když jim systém rozpoznávání přátel a nepřátel správně určil jejich příslušnost.

„No tohle! Je to flotila perimetru Sektoru osm!“ překvapeně oznámil kapitán. „Přiletělo skoro šest set lodí! Objevili se v samotném středu cizácké armády!“

Vydal jsem ze sebe bezmocné zavrčení. Uch. Co jsi to za idiota, Sivire ton Mesfelle? Dobře jsem věděl, že nejde o nejschopnějšího velitele flotily, ale předat cizákům své lodě zrovna tímhle způsobem? Nejradši bych ho holýma rukama zaškrtil. Ztratil jsem kvůli rychlému sledu událostí sebeovládání. Věta, která mi vyšla z úst, byla možná až příliš pravdivá, jelikož si Corwin ton Mesfelle-Ugar se respektem zahvízdl a Katerina mi připomněla, že stále do celé Říše na živo vysíláme.

„Promiň mi to, sestřenko, ale myslím si, že bychom na tom byli všichni daleko lépe, kdyby se vévoda Avalle royl Anjer trochu zevrubněji zajímal o antikoncepci. Kvůli idiocii vikomta Sivira ton Mesfelle dojde ke zničení flotily perimetru Sektoru osm. Jedenáct bitevních lodí a třicet těžkých křižníků! Vikomt snad přitáhl těžkou flotilu celého sektoru, jen aby ji tady mohl nechat zničit! Spojař, potřebuji přímou linku na jejich kanál! Možná některé z nich ještě zachráním!“

„Nepřátelské Meteory odlétají z bitvy. Obracejí se a utíkají!“ Hlas admirála Mika ton Akada mi připomenul, že i unatarská flotila stále ještě bojuje.

Horda rychle se pohybujících červených teček se na monitoru obrátila a spěchala vstříc mraku nově příchozích zelených. Fregaty nepřátel opravdu neměly zájem o boj s mými loděmi a upřednostnily útok na nové nepřátele. Třicet fregat se na nás nehnalo vstříc jasné smrti, ale útok jen předstíralo.

„Nehoňte je! Všechny unatarské lodě se zaměří na Behemota! Spojaři, dostaňte mě na kanál flotily Sektoru osm!“

„Princi, samozřejmě není na mně, abych o něčem takovém rozhodoval,“ kývl Corwin hlavou k okýnku, za kterým větší část našeho výhledu blokoval Behemot, „ale nevybuchne to? Celou naši flotilu by ten výbuch vyhladil, kdyby antihmota bitevní lodě prošla všeničící reakcí.“

Zamyslel jsem se nad tím. Kapitánova slova měla logiku. Stará jizva na tváři, kterou jsem utržil při výbuchu právě takového Behemota, mě okamžitě začala svědit.

„Neexploduje to,“ namítl můj bodyguard Popori de Cacha a zviditelnil se. „Skupina Chameleonů systémy cizácké bitevní lodě studovala, když jsme ji poprvé zajali. Automatická kompenzace gravitace ve skladu hlavic je naprosto nezávislá na hlavních systémech bitevní lodě. Pokud vědomě nevypnete ten konkrétní obvod, nebo nenarušíte hermeticky uzavřené hangáry, nehrozí žádné nebezpečí. Abychom si však byli naprosto jistí, zaměřte palbu raději na Behemotovu přední část. Právě tam se nachází reaktor a systémy kontroly trysek. S nebezpečnou antihmotou tam nic spojeného není.“

Co nejrychleji jsem tuto informaci předal flotile.

„Princi, podařilo se mi napojit na jejich kanál! Tlačítko tři,“ oznámil mi spojovací důstojník a já se přepnul na třetí kanál.

Uši mi okamžitě probodnuly výkřiky zoufalství a nesmyslného blábolení. Kapitáni flotily Sektoru osm oznamovali svému veliteli, že na jejich lodě nepřátelé umístili warpové disruptory a stázové sítě. Někteří z nich už na tom nebyli se štíty nejlépe a jiné už cizáci sestřelili. Na kanálu se však z důvodu nekonečného proudu zpráv rozhostil naprostý chaos a bylo nemožné zjistit, co se děje. Chtěl jsem dostat situaci pod kontrolu, a proto jsem hlasitě a jasně řekl:

„Rádiové ticho, okamžitě! Flotilo Sektoru osm, pozor! Mluví k vám korunní princ Georg royl Inoky! Nesnižujte rychlost. Pokračujte ve své trajektorii směrem ke stanici Hnelle. Počkejte si na souřadnice pro warp. Kdokoli má možnost, okamžitě warpujte! Opakuji, pokud máte možnost, warpujte na souřadnice, které jsme vám právě poslali!“

„Georgi, přestaň strkat nos do mých záležitostí! Tato flotila není tvá a nemůžeš jí rozkazovat!“ Poznal jsem hlas vikomta Sivira ton Mesfelle. Zněl rozčileně. „Nařizuji svým lodím, aby zůstaly bojovat!“

„Zavři hubu, kreténe! Od tvého příletu neuběhla ani minuta a už jsi ztratil polovinu flotily, aniž by sis toho vůbec všiml! Nařizuji všem, aby pokud možno skočili na zaslané souřadnice. Mé lodě se vás pokusí ochránit. Ihned po výskoku z warpu zaútočte na Behemota, kterého držíme v sítích!“

Velitel flotily perimetru Sektoru osm se nadále snažil vydávat nesmyslné rozkazy. Například rozkázal lodím, aby zaútočily na jednoho z Mamutů, ale bylo již příliš pozdě. Nikdo vikomta neposlouchal. Jedna za druhou se k mým lodím přidávaly zelené tečky. Bohužel se podařilo uniknout jen malým lodím. Všechny těžké kalibry flotily Sektoru osm cizáci už znehybnili. O několik sekund později zbylo ve středu cizácké armády jen pár nepohyblivých bitevních lodí a asi padesát těžkých a lehkých křižníků. Zbývaly jim jen minuty, možná ani ty ne. K bitvě se přibližovalo stále více cizáckých lodí a ihned se zapojovaly do ničení.

„Mluví Vládce Tesse. Mám na sobě padesát warpových disruptorů. Energetické štíty rychle klesají. Žádám o povolení evakuovat posádku.“ Překvapeně jsem rozpoznal hlas Oorasta Pohla.

„Starý příteli, vydrž ještě třicet vteřin!“ zakřičel jsem na bývalého spolupracovníka. „Všem lodím, kterým se nepodařilo odletět, nařizuji, aby zakryly citlivé vybavení a připravily se k okamžitému warpu, jakmile odpálíme bomby! Překvapení, shoďte bomby přímo na lodě Sektoru osm!“

„Princi, zde Překvapení-1. Žádám povolení vaší výsosti, abych provedla tento útok sama. Je příliš riskantní letět tam se všemi loděmi. Nemáme žádný vhodný bod k načasování výskoku. Navíc tam poletuje množství trosek. Šance neuspět je příliš vysoká, než abychom si mohli dovolit riskovat všechny lodě.“

„Máte mé povolení! Jen leťte co nejrychleji, ať se tam dostanete včas! Všem lodím, připravte se!“

Přitiskl jsem se nosem až na displej. Uběhlo deset sekund. Počet zelených teček uvnitř červeného klubka se rychle snižoval. Pak se však objevila nová zelená tečka, ze které vypadla bomba. Proč ale fregata neletí dál?

„To by bylo. Chytli mě do warpového disruptoru.“ Z hlasu kapitánky Překvapení-1 nezněl strach ani rezignace. Prostě jen sdělovala fakta. „Promiň, přít…“

Větu přerušil jasný výbuch. Přímo uprostřed klubka, vedle bitevních lodí flotily Sektoru osm, explodovala termonukleární hlavice. O další sekundu později se patnáct zelených teček, což představovalo celý zbytek flotily, přesunulo k mým lodím.

„Překvapení-1 nepřežilo výbuch,“ zazvonil nade mnou zděšený hlas Popori de Cachy. Můj bodyguard sledoval displej a šokem dokonce vypadl z neviditelnosti. „Největší bojovnice, jakou má rasa poznala, už nežije… Snil jsem, že za ni budu bojovat v dalším turnaji na Sss… Tato oslavovaná zástupkyně Ravaashské rasy zaplatila svým životem za záchranu desítky tisíc lidí. Korunní princi, doufám, že vaše rasa na tento skutek nikdy nezapomene.“ Popori de Cacha se na mě podíval oběma pohyblivýma očima a očekával odpověď.

„Hrozba cizákům. Zničila tisíce cizáckých lodí. Byla tím nejdůležitějším vojákem mé flotily. Slibuji, že udělám vše, co bude v mých silách, abych zajistil, že skutky kapitánky Překvapení-1 přežijí navěky! Máte mé slovo jakožto korunního prince Říše!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Chameleonů se zlepšil.

Současný názor rasy Chameleonů na tebe: +33 (respekt)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +18 (důvěryhodný)

Popori de Cacha i já jsme zůstali nějaký čas potichu stát. Corwin ton Ugar prolomil ticho zprávou:

„Veliteli, nejbližší Behemot se rozpadl! Skutečně neexplodoval.“

Mávl jsem rukou. O jednu bitevní loď méně nebo více není žádný rozdíl. Cizáci ztrátu nepocítí. Ve srovnání se ztrátou Překvapení-1 nešlo vůbec o nic. I přesto však teď nebyla chvíle cítit se sklíčeně. Velký počet červených teček se na taktické mapě přesouval k mraku zelených. Promluvil jsem do mikrofonu:

„Všem lodím, pozor! Posbírejte drony a vypadněte na vzdálený bod. Duchu-3, pošli do kanálu flotily své souřadnice. Potřebujeme se nadechnout, zjistit škody a dát se dohromady.“

„Duchu-2, pokračujte ve sledování nepřítele. Ostatním lodím, nepostávejte. Začněte akcelerovat směrem k Unatari.“

K mému překvapení se malá část lodí flotily perimetru Sektoru osm začala pohybovat společně s námi. Oranžový majestát se ani nehnul, stejně jako většina jejich lodí, ale přibližně dvacet jich můj rozkaz poslechlo. Katerina a já jsme si vyměnili pohledy.

„Vypadá to, že tito kapitáni věří více tobě než svému vlastnímu veliteli. Tuto skutečnost právě vikomtovi dali najevo.“

Pokrčil jsem rameny. Už jen fakt, že se mi do bojové zóny připletly lodě jiné flotily, mě velmi tvrdě zasáhl. Dilema, kterému kapitáni flotily Sektoru osm čelili, bylo nevyhnutelné. Buď mohli pokračovat ve službě vikomtovi, který psychoticky odsoudil své vlastní lodě k záhubě, nebo se mohli řídit rozkazem zkušenějšího velitele. Právě v tuto chvíli si všichni z kapitánů museli zvolit.

„Mluví Duch-2. Cizáci zničili vrak Behemota. Explodovala i antihmota. Teď zrychlují, nevím však, kterým směrem míří.“

Srdce mi začalo bušit. Podařilo se jim zjistit souřadnice naší flotily? Teoreticky to není až tak složité. Je nemožné obrovské bitevní lodě před nepřítelovými radary ukrýt. Pokud nás skenují z několika různých bodů systému, je pouze otázkou času, než jim jejich palubní počítače naše souřadnice vypočítají.

„Můj princi, cizácké lodě zrychlují směrem k Unatari!“

Obočí mi překvapením vystřelilo vzhůru. To je ale zvrat! Cizáci neznají souřadnice naší flotily, ale podařilo se jim dostat poblíž jednu maskovanou fregatu a ta zjistila naši trajektorii! Kdybych teď zavelel, aby se maják na Unatari spustil byť jen na jedinou sekundu, jak jsem to měl původně v plánu, za chvostem by nám letělo patnáct set cizáckých lodí. To by byl konec Unatari a konec mého kontraktu s panem G.I.…

Spojař se na mě v tu chvíli otočil, a aniž by si sejmul sluchátka, řekl:

„Vikomt Sivir ton Mesfelle navrhuje, aby korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle navštívil vlajkovou loď flotily perimetru Sektoru osm Oranžový majestát a prodiskutoval aktuální situaci.“

„O čem asi tak máme diskutovat?“ zamumlal jsem a nechápal tento krok. „Velitel flotily Sektoru osm uklouzl a spadl do louže, ze které jsem mu pomohl vstát. Všichni z flotily chápou, že vikomt Sivir žije jen díky mým lodím a sebeobětování Překvapení-1.“

„Chtěl bys, abych šla s tebou?“ nabídla se má sestřenice. „Znám Sivira už dlouhé roky a třeba by se mi podařilo vaše problémy bez zbytečných pomp a okolností uhladit.“

„Dobrá, pojďme spolu. Ale nejdříve se musím ujistit, že vikomt neudělá žádnou další chybu. Spojaři, potřebuji linku k mému bratru Robenovi royl Inoky.“

Uběhla asi minuta, po které se na obrazovce objevil sluha ve středních letech.

„Korunní princi Georgi, srdečně vás žádám o prominutí, ale váš bratr v tuto chvíli nemůže telefonát přijmout. Je velmi unaven a potřebuje si odpočinout.“

„Takže Roben zase přebral, co?“ dovtípil jsem se.

Sluha neodpověděl, ale také se nesnažil můj komentář nijak vyvrátit.

„No dobrá, bez Robena si tentokrát poradíme. Mám pro vás důležitou zprávu. Obrovská cizácká flotila v systému Hnelle může kdykoli během chvíle skočit na Tesse, tudíž nezapínejte maják ani na sekundu. Vlastně vám doporučuju, abyste maják následující dva standardní dny vůbec nepoužívali bez ohledu na to, kdo o něj požádá. I kdyby vás na kolenou prosil vikomt Sivir ton Mesfelle či samotný císař. Zkusím nepřítele vylákat do jiného systému, ale do té doby vás znovu oficiálně varuju: pokud se maják na Tesse zapne, všichni zemřete.“

„Jsem za vaše varování velice vděčný, korunní princi Georgi,“ poklonil se hluboko sluha. „Vaše výsost může být ujištěna, že všem příslušným skupinám vaši zprávu předám. Maják na Tesse bude zablokovaný.“

Velice rád jsem tu větu slyšel a spadl mi kámen ze srdce. Vždyť vikomt byl dostatečně blbý na to, aby se prostě na Tesse vrátil, čímž by za sebou přivedl do systému hustě obydleného šesti miliardami lidí smrt. Nyní zbývalo varovat majákové týmy v Unatari a v Tialle, abychom zajistili, že cizácká flotila neodletí za prchající flotilou Sektoru osm. Dvě zbývající možnosti pro únik ze systému Hnelle byl automatický maják na Forepostu-11 nebo řídce obydlená stanice v Himoře. Oba majáky mi přišly jako logická možnost úniku.

„Můj princi, přišel hovor z Nevěsty chaosu. Mám vám ho pustit?“ zeptal se mě spojař a já mu udělil povolení.

Na obrazovce se objevil šedovlasý kapitán bitevní lodě. Jeho slavnostní uniforma flotily Oranžového rodu byla vyzdobena Černou hvězdou a Stříbrnou broží, ve které se skvělo číslo jedenáct. Šlo o veterána, který se mnou prošel jedenácti bitvami.

„Korunní princi Georgi,“ uklonil se voják předpisově, „dospěl jsem k rozhodnutí a musím vás varovat. Vikomt Sivir ton Mesfelle vás plánuje uvěznit a to okamžitě, jakmile přiletíte na vlajkovou loď. Viní vás z podněcování vzpoury a způsobení zbytečné ztráty na lidských životech. V tuto chvíli už získal od vládce Oranžového rodu svolení k zatknutí a snaží se na svou stranu získat podporu všech kapitánů flotily Sektoru osm.“

„Díky za varování, příteli. Nezapomenu na to,“ uklonil jsem se při odpovědi kapitánovi, ale on ještě dodal:

„Díky nejsou třeba, princi. Tohle je to nejmenší, co mohu po všech bitvách pod vaším velením provést. A to ani nezmiňuji, co se stalo dnes. Všichni naši důstojníci vědí, že se pro nás kapitánka Překvapení-1 obětovala a tohle je jen malé vyjádření vděčnosti vašemu veličenstvu a celé rase Chameleonů.“

Šedovlasý kapitán se odpojil. Vyměnil jsem si se svou sestřenicí pohledy. Katerina ton Mesfelle nevěděla co říct. V tichu, které můstek pohltilo, se spojařův hlas rozezněl jako výstřel:

„Můj princi, na lince čeká dalších dvacet šest lidí, aby si s vámi mohli promluvit. Jde o kapitány a vyšší důstojníky z lodí Sektoru osm.“

„Nastavte konferenční hovor a připojte je všechny naráz,“ požádal jsem a o několik sekund později jsem promluvil na dalším kanálu.

„Přátelé, vím, co mi chcete říct. Jsem si podlého a nevděčného kroku, který se za mými zády chystá, vědom. Vy se do ničeho nepouštějte. Se zradou se vypořádám sám. Díky, na vaše varování nezapomenu.“

Odhlásil jsem se z kanálu a začal intenzivně přemýšlet. Nebýt mého dobrého vztahu s říšskými vojáky, nedostal bych toto varování a chytili by mě. Co dělat? Asi pět minut jsem přemýšlel a hleděl přitom na zeď. Následně jsem požádal, aby mě spojili s vikomtem Sivirem ton Mesfelle. O sekundu později na mě z obrazovky hleděl můj bývalý manažer továrny. Na jeho tmavě modré uniformě velitele flotily se vyjímaly zlaté epolety a na krátce zastřižených vlasech měl nasazenou velkou pilotskou čepici.

„Vikomte, nemyslím si, že je vhodné, abychom se setkávali v systému Hnelle. Cizáci skenují celý vesmír a mohli by na naše lodě kdykoli zaútočit. Vy i já musíme zůstat na svých stanovištích. Nejdříve bychom měli přeletět s loděmi do systému Himora, abychom si tam všechno mohli v klidu na stanici probrat.“

„Proč Himora? Chtěl jsem celou flotilu vzít zpět do Tesse!“

Snažil jsem se nedat na obličeji znát jakoukoli emoci, ale uvnitř jsem ucítil teplý pocit zadostiučinění. Ten kretén se skutečně plánoval na Tesse vrátit! Nebýt mého varování, cizáci by za několik hodin mohli spustit ničení perly Sektoru osm!

„Samozřejmě bychom mohli mluvit i na Tesse, ale pak by se k rozhovoru chtěl připojit i můj bratr korunní princ Roben royl Inoky ton Mesfelle a jeho vojenští poradci. Nevím, zda by jejich přítomnost byla přínosem. Naše konverzace se přece může dotýkat nějakých docela tajných záležitostí.“

„Ano, máš pravdu, Georgi. Stanice v Himoře je skutečně vhodnějším místem. Nikdo nás tam nevyruší.“ liboval si. „Mé těžké lodě potřebují na dobití energie pro warpový skok přibližně šest hodin. Sleduj pohyb cizáků a varuj mě, kdyby se chystali k útoku! Půjdu si teď odpočinout. Velet celé flotile je hrozný zápřah!“

„Souhlasím!“ usmál jsem se a přerušil jsem hovor.

Zůstal jsem tři minuty sedět a pak si vyžádal spojení se stanicí Himora. Na obrazovce se objevil muž, kterého jsem docela dobře znal. Kdysi býval pirátem v řadách Bratrstva hvězd a teď pro mě na stanici tajně pracoval.

„Vaše výsosti! Jsem rád, že se těšíte dobrému zdraví!“

I já ho pozdravil a dotázal se, kolik lidí aktuálně na stanici Himora přebývá. Odpověď, kterou jsem od něj dostal, mohla být jen těžko lepší. Sám bych si vhodnější situaci představit nedokázal.

„Na stanici zůstalo jen šedesát lidí. Většina posádky utekla, když cizáci zabrali Hnelle. Dokonce i velitel stanice odletěl do Tesse. Zůstal jsem tu jako dočasný velitel. Všichni ostatní v podstatě sedí na kufrech, aby mohli v případě jakéhokoli nebezpečí co nejrychleji zmizet. V doku je připravena loď, která může okamžitě warpovat pryč. Potřebuji jen tři minuty a v systému nezůstane ani živáček!“

„Výborně! V tom případě mám velmi důležitý návrh. Shodou okolností se k němu váže i velmi štědrá odměna. Asi za šest hodin vám přijde signál ze systému Hnelle od vikomta Sivira ton Mesfelle, který požádá, abyste pro flotilu perimetru Sektoru osm zapnuli warpový maják. Maják zapněte na čtyři sekundy a pak počkejte na další zprávu ode mě. Řeknu vám, co dál dělat. Pokud vám další zprávu nepošlu, do dvou hodin evakuujte stanici!“

Odpojil jsem se. Po další minutě jsem zavolal Duchovi-3 a poslal ho s tajnou misí na vzdálenost pěti hodin před naše lodě v trajektorii směrem k Himorské stanici. Pak se měli zastavit, nenechat se odhalit a poslat nám své souřadnice.

Teď už nezbývalo nic jiného než čekat…

„Mluvíte s velitelem flotily Sektoru osm vikomtem Sivirem ton Mesfelle. Poslouchejte pozorně! Toto je zpráva pro mé lodě a stejně tak pro ty Georgovy. Zamiřte k systému Himora. Zatím maják není vidět, ale za pět minut se maják na stanici systému Himora rozsvítí. Alespoň mi to bylo přislíbeno. Musíme do toho systému skočit, zatímco bude maják viditelný. Ujistěte se, že to zvládnete v dobrém čase. To je rozkaz!“

Zabořil jsem obličej do dlaně. Kdo takhle mluví, sakra? Na stejný rozkaz mu stačila polovina slov a vyzněl by dvakrát tak srozumitelněji. Celou situaci navíc zhoršoval vikomtův skřípavý hlas. Když vydáváte rozkaz, musíte mluvit jasně, hlasitě a rozhodně nemumlat.

„Duchu-2, co dělají cizáci?“

„Princi, všechny cizácké lodě se otáčejí. Celá jejich flotila mění směr!“

„Míří k Himoře?“ Chtěl jsem si ujasnit předpoklad a dostal jsem kladnou odpověď.

Je to jasné. Naše lodě někdo pozoruje. Připojil jsem se na kanál mé flotily.

„Udržujte rádiové ticho. Zrychlujte směrem k Himoře. Všechny lodě musí warpnout přímo na souřadnice, které jsem vám poslal. Znovu opakuji: naprosté rádiové ticho. Kdokoli, kdo během následujících pěti minut pronese byť jediné slovo, bude za vyzrazení vojenského tajemství potrestán.“

Uběhly tři minuty do chvíle, než se měl warpový maják na Himoře rozsvítit. Dvě… Jedna…

„Spojaři, připravte se k akci za třicet sekund. Opakujte můj rozkaz.“

„Za třicet sekund připravit skupinový hovor se všemi loděmi ze seznamu. Všechno mám nachystáno, stačí mi zmáčknout tlačítko volání.“

„Ano, to je přesně ono. Deset sekund… Tři, dva, jedna, TEĎ!“

Na obrazovce se rozzářilo několik oken ukazujících překvapené tváře kapitánů flotily Sektoru osm. Očividně nechápali, co se děje.

„Všichni pozor! Jakmile se maják na Himoře rozsvítí, neskákejte do systému hned! Musíte počkat deset sekund! Závisí na tom vaše přežití! Před skokem si také zakryjte citlivé vybavení lodě. To je taktéž velmi důležité! To je vše. Hodně štěstí!“

Ubíhaly poslední sekundy. Přicházel čas akce.

„Nový maják!“ zakřičel navigátor Jednooké krajty a náš lehký křižník vystřelil v tu samou sekundu do warpu.

Nebyl to dlouhý let. Za necelých deset sekund se naše loď zastavila na jiném místě systému Hnelle.

„Můj princi, mluví Duch-5. Bombardéry zasáhly zbývající lodě flotily Sektoru osm. Objevili jsme cizáckého maskovance! Warhawk-4 a Mucholapka-15 ho již zastavili a pracují na jeho zničení. To je vše. Čekám na další rozkazy! Byla to nádherná taktika, pokud to mohu říct. Falešný skok na Himoru spolkli i s navijákem!“

„Mluví Duch-2. Celá cizácká flotila opustila systém Hnelle. Míří k Himoře!“

Na obecném kanálu systému se ozval konsternovaný hlas:

„Mluví Oorast Pohl, kapitán Vládce Tesse. Princi Georgi, vůbec ničemu nerozumím. Maják se vypnul strašně rychle. Nemohli jsme se za zbytkem flotily rozletět a pak nás zasáhly bomby vašich bombardérů. O co jde? A kdy se maják na Himoře zase rozsvítí?“

„Starý příteli, právě jsi byl svědkem toho, jak jsem vám zachránil životy. Přiměl jsem vás neposlechnout vikomtův idiotský rozkaz. Královna právě s celou flotilou patnácti stovek lodí míří do Himory. Pokud byste letěli zároveň s ostatními, ihned po příletu zemřete.“

Chvíli bylo naprosté ticho. Všichni zpracovávali novou informaci.

„Georgi, co jsi to udělal?“ Sestřenice mě pozorovala s hrůzou v do široka otevřených očích. „Právě to totiž vypadá, že jsi zničil flotilu perimetru Sektoru osm a zabil jejího velitele!“

Rychle jsem se na Katerinu ton Mesfelle otočil. Z očí mi sršely blesky.

„Ne, sestřenko. Tak to tedy rozhodně není. Nikdo nenutil velitele flotily Sektoru osm, aby sem letěl a nikdo ho nenutil na Himoru skočit. Vedl svou vlastní flotilu do záhuby a neexistovala šance, že bych mu v tom mohl zabránit. Udělal jsem jen to, že jsem pro dobro Říše z flotily zachránil nejcennější lodě, ačkoli jsem nemusel hnout ani prstem. A přesně to v dalším vstupu ohlásíš! Hlavním důvodem celého neštěstí je vikomt Sivir ton Mesfelle, který, aniž by měl minimální schopnosti velet flotile, snil o vojenské slávě, která mu měla pomoci k zisku titulu hraběte. Ať si trhne nohou. Nyní může na Himoře své schopnosti velitele flotily prokázat. Dostane k tomu dostatek příležitostí. Ať už je to jak chce, nedovolím, aby vikomtova hloupost zabila mé staré přátele! A tvým úkolem je teď vymyslet právní kličku, podle které můžeme do mé flotily přijmout zachráněné lodě!“

Katerina nejistě potřásla hlavou. Sestřenice se se mnou nepřela, ale bylo zřejmé, že jsem ji nepřesvědčil. No dobrá, později budeme mít spoustu času probírat nepředvídatelné důsledky mého počínání. Pro tuto chvíli máme důležitější úkol. Přepnul jsem mikrofon na obecný kanál systému a vydal rozkaz:

„Vládce Tesse, Nevěsto chaosu, Princezno Astro, Indigová krásko a všem křižníkům flotily: připravte své výsadkové týmy! Máme jen šest hodin, než cizáci přiletí do Himory. Během té doby musíme zajmout stanici Hnelle a vypnout warpový maják. A ještě jedna věc… Vítejte zpět, staří přátelé!“

NOVÉ PLÁNY

Seděl jsem v nepohodlném křesle a klidně ignoroval všechny nenápadné úšklebky pocházející od mého týmu stylistů, maskérů a plánovačů záběrů. Nejdříve mi obarvili šedivějící vlasy a následovala masáž obličeje. Do kůže mi vetřeli speciální oleje a osvěžili ji elektroterapií. Navíc mi také natáhli obličejové svaly chemickými mikrovstřiky. Svalnatá Ayna pomáhala křehké kostymérce natáhnout na můj takzvaný pas těsný korzet, aby zakryl můj velký pupek. Katerina ton Mesfelle si mumraje vůbec nevšímala, nervózně chodila po pokoji a strašila mě:

„Georgi, chováš se příliš lehkovážně! Jako bys nechápal, jaké problémy nás čekají!“

„No tak už toho nech, sestřenko! Hlavní úkol jsme splnili. Můj systém Unatari je mimo ohrožení. Navíc jsme sousední systém Hnelle získali zpět pod svou kontrolu a cizácká Královna byla s celou svou poničenou flotilou vytlačena do Himory. Pokud by se mi někdo snažil před bitvou, do které jsme letěli s početní nevýhodou patnáct ku jedné lodi, namluvit, že je možné tak skvělého výsledku dosáhnout, vysmál bych se mu do ksichtu a nazval ho šílencem. Mnoho lidí pochybovalo, že se nám podaří bitvu přežít. My však nejenže přežili, ale k unatarské flotile se přidalo dvacet šest lodí, přičemž čtyři z nich jsou dokonce bitevníky! Au, trochu to uvolněte. Rád bych se nadechl!“ Poslední věty patřily Ayně, která se mé tělo všemožně snažila přetvořit do podoby přesýpacích hodin a naprosto nevnímala skutečné proporce mého břicha.

Trochu povolila popruhy a dokázal jsem se celkem jednoduše nadechnout. Katerina přišla blíž, zkontrolovala Ayninu práci, ale pak skepticky zavrtěla hlavou:

„Hruď už mu nechte být, ale břicho musíme minimálně o pět centimetrů zmenšit, jinak se korunní princ nevleze do slavnostního obleku, který jsme mu pro jeho proslov připravili.“

Bývalá gladiátorka se jala s ještě větší silou utahovat popruhy. Má sestřenka však pokračovala ve výtkách:

„Jasně, bratranče, svůj systém jsi zachránil, ale za jakou cenu? Flotila Sektoru osm byla naprosto zničena. Přišli jsme o systém Himora. Jediný syn vládce Oranžového rodu je ztracen v akci. Vévoda je rozzuřený a slibuje hrozné tresty všem, kteří jsou do zmizení jeho syna zapleteni. Obviňování z dezerce a zrady namířené na důstojníky, kteří se k nám přidali, je bavlnkou proti tomu, co má vévoda Avalle připraveno pro tebe! Vévoda je prohnaný a zrádný a ty ses právě dostal na první místo jeho seznamu nepřátel!“

Sestřenice by mě pravděpodobně dál otravovala, ale právě v tu chvíli do stylistického studia vtrhl těžce oddychující důstojník.

„Korunní princi Georgi, na lince jedna čeká Trůnní svět. Císař August by si s vaším veličenstvem rád pohovořil!“

Všichni okolo si začali vyměňovat vystrašené pohledy a o sekundu později se rozbujela šílená aktivita. Postavili mě na nohy, bez okolků napasovali do obleku a vystrčili do chodby směrem k mé pracovně. Když jsem do ní vstoupil, obrazovka už byla zapnuta a na ní jsem spatřil vládce Říše, jak na mě netrpělivě čeká.

„Jsem velice poctěn, že mám tu čest mluvit s vaším císařským veličenstvem!“ Jak se podle dvorní etikety očekává, klesl jsem na jedno koleno, poklonil se a tím pozdravil nejvlivnějšího říšského aristokrata.

„Můžeš se postavit, Georgi. Na obřadnosti není čas. Požádej všechny ostatní, aby opustili pokoj. Naše konverzace zajde do jistých delikátních záležitostí. Tvá rádkyně Katerina ton Mesfelle může zůstat.“

Má sestřenka, která právě vycházela ven ze dveří, se otočila na podpatku, přišla ke mně a postavila se po mém boku. Strážní a sluhové se však předháněli, aby z pokoje odešli co nejdříve. Chameleoni se dokonce odmaskovali, aby ukázali, že i oni místnost opouští. Dveře se jen tak tak stihly zavřít, když August pokračoval:

„Dostaly se ke mně znepokojující zprávy, že chceš za čtyřicet minut přednést velký projev před lidmi z Unatari a vojáky, kteří jsou k tobě loajální. Ještě není pozdě, abys to zastavil, Georgi. Po této chybě nebude cesty nazpět.“

I přes oficiální charakter našeho hovoru jsem nedokázal skrýt svou zmatenost. Otočil jsem se na Katerinu, ale má sestřenka jen pokrčila rameny.

„Císaři, skutečně chci před lid z Astorimmy s projevem vystoupit. Musím uklidnit obyvatelstvo a povědět jim o skvělém vítězství nad cizáky v systému Hnelle. Lidé Unatari poslední dva týdny žili v neustálém strachu s vědomím, že jim smrt může každou chvílí zaklepat na dveře. Mnoho z nich dokonce přestalo v záchranu věřit. Právě proto k nim musím promluvit. Musím jim sdělit, že hrozba cizácké invaze pominula a nyní si mohou v klidu oddechnout. Nechápu však, z jakého důvodu má mít můj projev nezvratné následky a proč má vaše císařské veličenstvo důvod k obavám.“

Císař se na chvíli zamyslel a pak začal mluvit. Zpříma se mi při svých slovech díval do očí a sledoval, jak na jeho slova reaguju.

„Georgi, dnes za mnou přišli zástupci tří hlavních rodů. Jako jeden muž tvrdili, že jsi zrádce. Prý mají přístup k informacím, že se v následujícím proslovu chystáš založit vlastní vládu. Podle nich tvá vláda nebude spadat pod Oranžový rod a dokonce ani pod Trůnní svět. Ačkoli se toto chování neslučuje s mým názorem na tvou osobu, zástupci hlavních rodů dokázali v mé mysli zasít semínko pochybností…“

Muž umlkl. Očividně čekal, že něco řeknu a jeho pochybnosti umlčím. Klesnul jsem na jedno koleno a sklonil hlavu.

„Můj císaři, Temná matka ti je jistě nablízku. Žádám tvou pravdohledačku, aby se připojila k naší konverzaci a potvrdila pravdivost mých slov.“

Nemýlil jsem se. Stará žena oděná do černých šatů téměř ihned vstoupila do záběru kamery. Temná matka se na mě srdečně usmála a postavila se vedle císaře. Začal jsem hlasitě a jasně mluvit. Čas od času jsem klesl hlasem a počkal, aby měla pravdohledačka šanci má slova potvrdit:

„Nikdy, ani v nejhlubších zákoutích mé mysli, jsem nepřemýšlel o možnosti zradit vaši císařskou výsost. Můj jediný zájem je v zesilování obranných schopností císařství a posouvání lidské rasy hlouběji do vesmíru. Ve skutečnosti jsem zvažoval možnost odtrhnutí se od Oranžového rodu a vytvoření své vlastní vlády. Nicméně, to bylo asi před devíti nebo deseti měsíci, když pode mě spadalo více než dvacet systémů. Ale i tehdy by plánovaná vláda na planetě Unatari zůstala součástí lidské Říše a bezpodmínečně by se zodpovídala vaší císařské výsosti.“

„Mluví pravdu,“ vydala stará žena svůj verdikt. „Auguste, tvůj prasynovec k tobě či k Říši jako takové necítí žádné negativní myšlenky. V jeho mysli cítím dlouho trvající frustraci z aktuálního vedení Oranžového rodu a několik plánů namířených proti vévodovi Avalle. Cítím také zbytky starého snu, který zmínil, o velké silné vládě se sídlem v Unatari…“

Rychle jsem se do její řeči vložil, aby si císař nevyložil slova Temné matky špatně.

„V každém případě se však ukázalo, že něco takového nebude potřeba a žádné větší kroky jsem ke zřízení vlastního království neučinil. Konflikt s Oranžovým rodem skončil v můj prospěch. Avalle, stejně jako jeho starší bratr Paolo před ním, si zabral systémy, které mají náležet mně. Ten vynalézavý ničema mi uzmul systém Tivalle, jež byl mým hlavním přísunem financí. Aktuální krize probíhá, stejně jako můj první konflikt s Oranžovým rodem, mezi mnou a vévodou. Nynější invaze cizáků do systému Hnelle není dokonce ničím jiným než důsledkem jeho nestydaté krádeže Tivalle, systému bohatého na zdroje.“

„Zajímavý pohled na věc. Z tohoto úhlu jsem probíhající souvislosti dosud nezkoumal,“ starý muž na obrazovce si zamyšleně začal hladit plnovous. „A komu sporný systém náleží právě teď?“

Zatajování skutečností císaři není za přítomnosti Temné matky tím nejchytřejším činem, proto jsem odpověděl čestně:

„Před třemi hodinami mí výsadkáři dostali továrny na zpracování ledu pod kontrolu a uvěznili manažery jmenované vikomtem Sivirem. Reálně se systém Tivalle vrátil svému právoplatnému majiteli.“

August se začal nekontrolovatelně smát.

„Takže mi říkáš, že se celá záležitost právě vyřešila? Už je mi to všechno jasné. Prasynovče, získal jsi skutečně velmi mocné nepřátele! Jejich hlad nebude ukojen, dokud tě celého nezničí!“

Při odpovědi jsem se jen ušklíbal:

„Snaží se na mě tlačit! Bylo by daleko lepší, kdybych si Tivalle podmanil už dávno. Nejlépe hned po té ohavné krádeži! Snažil jsem se však držet v rámci zákona, odkazovat se na dřívější dohody mezi Avallem a mnou a věřit ve spravedlivost vládce Oranžového rodu. Vévoda však považoval mou zdrženlivost za známku slabosti, což ho přimělo k myšlence, že může má práva ignorovat a otírat si o mě nohy. Nevidím jiné vysvětlení, proč byl vikomt Sivir ton Mesfelle jmenován velitelem flotily perimetru Sektoru osm, než jako pokus udělat ho vhodným kandidátem na vévodu, čímž by obešel mě a další aristokraty. Za sebe mohu říct, že jsem za celý svůj život nepotkal horšího velitele než je Sivir ton Mesfelle!“

Ohledně vikomta se mnou August docela neočekávaně souhlasil a požádal mě, abych mu do detailu vysvětlil, k čemu v Hnelle a Himoře došlo. Císař také dodal, že i on osobně přenos bitvy sledoval a dokonce pogratuloval Katerině ton Mesfelle ke skvělým reportážím. Má sestřenice se začala červenat, lehce se císaři uklonila a bylo patrné, že je z takové chvály v rozpacích.

Následně jsem do detailu popsal průběh složité bitvy a pak jsem mu přednesl i data z maskované fregaty systému Himora:

„V Himoře k žádné bitvě nedošlo. Byl to jednoduše masakr. Fotbalový zápas, ve kterém chyběla jedna z branek. Cizáci zbytek flotily Sektoru osm bez nejmenších problémů zničili. Cizákům zbývalo dostatek fregat a torpédoborců, aby všechny lodě vikomta Sivira zastavili. Ani jedna se nedostala pryč. Flotila Sektoru osm byla totálně zničena, kromě vlajkové lodě. Bitevní loď Oranžový majestát se ani nesnažila bránit, okamžitě se vzdala a vypnula své energetické štíty. Cizáci se rozhodli ji nezničit a vyslali k ní své výsadkáře. Všechno je nahrané na videu, které jsem poslal říšskému velitelskému štábu ve zprávě označené: PŘÍSNĚ TAJNÉ.“

Temná matka má slova opět potvrdila. Císař svraštil obočí a na dlouhou dobu se zamyslel. Katerina a já jsme zůstali potichu stát, abychom císařovo přemýšlení nenarušili. Starý muž na obrazovce konečně promluvil:

„Georgi, za tohle tě nebudu kritizovat, ani jakkoli trestat. Rozhodnutí jsi učinil v časovém presu. Stejně tak je ale ani nemůžu schválit. Vyprávění o bitvě v systému Hnelle celkem souhlasí s hodnocením provedeným vojenskými experty štábu. Při pohledu na nevyváženost sil bylo vítězství teoreticky nedosažitelné. Korunní princi Georgi, povedl se ti skutečný zázrak, když jsi dokázal zachránit některé z jeho lodí a přitom dokonce zvládl způsobit cizácké flotile značné ztráty. Nedovolím, aby se znovu opakovala chyba, která k této pohromě vedla. Nového velitele flotily Sektoru osm budu jmenovat já osobně a nemíním se ohlížet na to, jak blízko má daná osoba k vévodovi Avallu royl Anjer. Prioritou budou schopnosti dané osoby v ohledu velení a ovládání flotily. Novému veliteli pomohu finančně a dostane ode mě i lodě, aby dokázal flotilu Sektoru osm znovu oživit. Do budoucna ti však, prasynovče, nařizuji, abys už nikdy neobětoval spojeneckou flotilu k dosažení vlastních cílů.“

Opět jsem se císaři hluboce uklonil. Bouře se uklidnila. Cítil jsem to po celé pokožce. Katerina cítila to samé a povzbudivě na mě mrkla. Císař následně pokračoval:

„Můj zájem vzbudil příběh Chameleonky, která sama sebe obětovala, aby zachránila tisíce lidí. Rád bych ji posmrtně odměnil medailí. Jak znělo hrdinčino jméno?“

„Císaři,“ odpověděl jsem a znovu se uklonil, „podle Ravaashských tradic jsou jména dávána pouze samcům. Samice jména nemají, ačkoli některé z nich za života změní pohlaví a v tu chvíli jim jméno bude přiřazeno. Kapitánka Překvapení-1 byla však mladou samicí a nikdy si pohlaví nezměnila, tudíž nezískala jméno. Celá flotila ji znala jednoduše jako kapitánku Překvapení-1 a právě tak zůstane v srdcích a vzpomínkách nás všech.“

„Ano, necháme to tak!“ souhlasil císař. „Za statečnost a chrabrost posmrtně uděluji kapitánce Překvapení-1 Rubínovou kometu. Pokud po sobě zanechala jakékoli potomky, získali tímto plné říšské občanství a jejich vzdělání a výchova bude plně hrazena vládou. Teď bych si však Georgi rád promluvil o tvém osudu. Oranžový, Zelený a Červený rod požadují, abych vydal oficiální císařský dekret, že ses stal zrádcem a zločincem. Po vysvětleních, která jsi mi podal, jejich žádost odmítnu s vysvětlením, že šlo o mocenské přetahování sil v okrajových systémech Říše, kde vojáci nespadají pod žádnou jurisdikci.“

Poklekl jsem na koleno a vyjádřil vděčnost s moudrým rozhodnutím, ke kterému císař dospěl. Sestřenice se k mému gestu připojila. August se jen usmál.

„Nemáte mi za co děkovat. Jednám ve svém vlastním zájmu. Je pro mě důležité, aby v Sektoru osm zůstala síla, která dokáže bránit naše hranice s Rojem a zvládne i odolávat cizákům. Jelikož flotila perimetru Sektoru osm už neexistuje, padá tento složitý úkol na tvá ramena, Georgi. Uvědom si, že mluvím jen o Sektoru osm, nikoli o Oranžovém rodu jako takovém.“

„Můj císaři, obávám se, že vám nerozumím. Chcete mě znovu jmenovat velitelem flotily Sektoru osm?“ Ztratil jsem nit, ale vůbec jsem se to nestyděl přiznat.

Katerina se na mě útrpně zadívala, pak zakroutila hlavou a nahlas řekla:

„Ne, bratranče. Císař August navrhuje, abys ustavil svou vlastní vládu, která se Oranžovému rodu nebude zodpovídat.“

„Skvěle, Katerino.“ Starý muž pomalu zatleskal. „Vypadá to, že mí rádci vychvalují tvé analytické schopnosti právem. Dokonce navrhovali, abych se tě pokusil najmout a přitáhnout na Trůnní svět. Georgi, není pochyb, že ti vévoda Avalle tvé činy neodpustí a nedovolí ti nadále vést normální život. Vládce Oranžového rodu taky nikdy nezapomene, jak Katerina vévodova jediného syna ukázala jako naprostého hlupáka. Proto vidím z tohoto problému jen jediné východisko. Vytvoř své vlastní království a bojuj za jeho nezávislost vůči Oranžovému rodu. Ano, pokud to tak uděláš, válce se třemi velkými rody najednou se nevyhneš, ale hlavní říšská flotila se mezi vás nebude plést, jelikož na vaši záležitost pohlédne jako na vnitřní spor. Minule jsi dokázal, že svou flotilu dokážeš rychle posílit. Tentokrát od tebe očekávám to samé.“

Utichl jsem. Císařův návrh mě ohromil. Místo mě promluvila má rádkyně Katerina:

„Můj císaři, vážíme si vaší jasné pomoci a dokonce i konkrétní rady, kterou jste nám nabídl. Skutečně jste nám rozvázal ruce a dal nám volné pole působnosti. Nadále nejsme omezováni pravidly Oranžového rodu a v nevyhnutelné válce máme právo použít jakékoli metody, abychom naše síly posílili. Nemám o svém bratranci žádné pochybnosti. Ustavíme novou vládu a její moc poroste. Ráda bych zjistila, jakou cenu máme za svobodu zaplatit. Z jakého důvodu potřebuje vaše císařské veličenstvo novou mocnost, která by nebyla svázána pravidly velkých rodů a sousedila by pouze s jedním Sektorem perimetru? Pokud byste si přál vyjádřit svému prasynovci své díky, mohl jste George jednoduše jmenovat velitelem flotily Sektoru osm!“

Starý muž se dlouho, upřímně a spokojeně smál, načež se jeho hlas zostřil:

„Dobrá, Katerino, znovu si prokázala své kvality. Teď tedy hovořme o záležitostech, které tíží mysl vládce Říše, co nejupřímněji. Lidstvo potřebuje mocnou sílu. Sílu, která dokáže jednat mimo vyhrazené meze jediného Sektoru perimetru, ale zároveň není říšskou flotilou. Potřebujeme takovou sílu, která dokáže napravit největší chybu, kterou jsem kdy udělal, ještě do doby, než se naplní můj čas. Mluvím o Žlutém nebo Zlatém rodu, ať už si říkají jakkoli.“

„Antagonisté?“ Sestřenice i já jsme najednou vydechli.

„Ano, přesně pod tím názvem je už po sto osmdesát let tento velký rod v Říši známý. Když můj otec ležel na smrtelné posteli, jeho poslední přání znělo, aby se říšská moc přenesla v souladu s ustavenými pravidly. První v řadě na trůn čekala má sestra, Eleonora royl Akad, Georgova babička z matčiny strany. Avšak já jsem považoval tu chvíli za dostatečně zralou na to, abych se zapsal do dějin. Vedl jsem flotilu: První zásah, a v tu dobu šlo o nejobávanější sílu lidstva. Císařství právě ukončilo válku s Elokity, rasou inteligentních parazitických červů. Mé bitevní lodě prorazily planetární štít domovské planety Elokitů a na dalšího z nepřátel lidstva jsme seslali samo peklo. Po tomto vítězství jsem svým bitevním lodím nařídil zamířit k Trůnnímu světu. O trůn se nebojovalo. Na mé straně stála veškerá síla, která se znásobila slávou z vojenského vítězství. Říšská koruna putovala na mou hlavu. Má sestra však utekla ke Zlatému rodu, který ji dlouhodobě podporoval. Ti pak vydali prohlášení o opuštění říše. Sektory osmnáct a jedna byly vyjmuty z jednotné sítě warpových majáků. A v té chvíli se zrodili Antagonisté.“

Císař utichl, ale Temná matka nečekaně v jeho příběhu pokračovala:

„Od té doby uteklo mnoho let. Warpové majáky Antagonistů jsou již dlouhou dobu vypnuté, ale s rodem komunikujeme skrz velvyslance. Říše uznala Antagonistům právo na nezávislost a můj pán není schopen zrušit dohodu, kterou sám podepsal. Zaútočit na Antagonisty privátními armádami aristokratů nebo sloučenými flotilami je naprosto zbytečné. Cítím na straně Zlatého rodu velkou sílu. Flotila Antagonistů čítá přibližně stejně lodí, jako je počet lodí v Říši. Zlatý rod má k dispozici navíc i velký počet pravdohledačů.“

„Přesně,“ souhlasil císař. „Všechny ty roky separatisté zvyšovali počet bojových a výsadkových lodí. Vytrénovali také tucty mocných psionistů k zabití klíčových říšských admirálů a velitelů. S naprostou jistotou mohu říct, že se má sestra nebrání myšlence převzít říšskou korunu, která jí kdysi byla ukradena. Z takového pohledu je hrozba invaze armády Antagonistů velmi reálná a musíme se na ni připravit. Pokud se však objeví síla, která by byla schopná se s armádou nepřátel utkat a přiřknout Říši zpět téměř padesát obyvatelných systémů… Georgi, čestně ti povím, že za tuto šanci jsem ochoten přehlédnout spoustu věcí. Nebudu se ptát, co se stalo s obrovským Uukreshem, se kterým jsi přiletěl do hlavního systému Oranžového rodu…“

„Má teď dva Uukreshe,“ vložila se do císařova monologu nečekaně Temná matka a svá slova vysvětlila: „Auguste, tvůj prasynovec má k dispozici dvě takhle velké lodě. Navíc na něj za říšskými hranicemi čeká rezervní flotila čítající tři stovky lodí, která se skrývá před slídícíma očima.“

Stará žena si tu informaci musela přečíst přímo z mého mozku. Císař si všiml nespokojenosti, která mi přeběhla po obličeji, a zasmál se.

„Georgi, ty jsi prostě plný překvapení! Dobrá, neptám se proč a před kým svou flotilu skrýváš. Nebudu se zajímat o osud cizácké lodi s přenosným majákem, kterou vlastníš taktéž, a nepotřebuji znát další získané trofeje. Zablokuju všechny pokusy tvých nepřátel přivolat tě na Trůnní planetu kvůli skandálům v rodinných záležitostech, bez ohledu na to, že vypadají dost špinavě. Dokonce po tobě nebudu vyžadovat, abys zpátky dobyl systém Himora, který kvůli tvým rozhodnutím vlastně připadl cizákům. Jak vidíš, jsem připraven toho obětovat skutečně hodně, prasynovče. Za to chci, abys zahnal všechny mé pochybnost a vybudoval sílu loajální Říši. Tato síla bude muset vyřešit úkol, který jsem ti před chvílí popsal. Před rokem jsi tím směrem mířil, když jsi pod své velení dokázal sjednotit flotilu čítající tři tisíce lodí, ale pak ses polekal a ustoupil do pozadí. Tentokrát tě žádám, abys své dílo dokončil a vytvořil sílu, která dokáže Antagonisty zničit. Jsem si jistý, že pokud bude mít Říše k dispozici silnou hůl, hrozba cizácké invaze nebude vypadat zdaleka tak hrozivě či neodvratně. Sestav flotilu a znič Antagonisty! Georgi, pokud se ti podaří dosáhnout toho, co jsem ti tu předestřel, budu považovat můj hlavní životní cíl za splněný a s čistým svědomím ti předám říšskou korunu. Máš mé císařské slovo!“

Ještě dlouho po vypnutí obrazovky jsme se sestřenkou stáli v naprostém tichu a přemýšleli nad tím, co nám bylo řečeno. Konečně jsem ticho prolomil a mé rádkyně se zeptal:

„Co myslíš, Katerino, můžu věřit Augustovu slibu?“

Sestřenka se na mě utrápeně usmála a odpověděla:

„Pokud pod své velení získáš flotilu dostatečně silnou na to, aby dokázala porazit armádu Antagonistů, jistě by bez problému zničila i podobně velikou flotilu Říše. Všechny aristokraty v čele s Augustem bys přinutil hrát podle pravidel. V opačném případě by sis totiž mohl vynutit splnění slibu silou. Mě však neznepokojuje daleká budoucnost, ale naopak to, co se bude dít právě teď. Stojí za to v proslovu naznačit, že Unatari získá nezávislost, pokud by to znamenalo okamžitou a nekompromisní válku s Oranžovým rodem? Tví bývalí spolubojovníci Marat a Svetlana ton Mesfelle budou přinuceni bojovat proti tobě. Nebudeš se moci s prosbou o pomoc obrátit ani na bratra Robena nebo sestru Violettu. Zelený rod bezpochyby využije jakoukoli příležitost, aby ti oplatil vše, cos jim provedl a Červený rod, jehož žádosti o pomoc jsi otevřeně ignoroval, taky. Navíc nesmíš zapomenout ani na cizáky. Vždyť poletují pořád docela blízko tvého hlavního systému…“

Posunkem jsem příval jejích slov zastavil.

„Katerino, nesnaž se mi to vymluvit. Rozhodnutí jsem už udělal. Z Unatari se stane nezávislý stát. Nebudu tě však nutit, abys mě do tohoto mlýnku na maso následovala. Pokud si myslíš, že si tím vytvoříš až příliš mnoho nepřátel, pořád není pozdě, abys jednoduše odešla.“

Katerina se naráz radostně rozesmála.

„Sakra, bratranče! Ty to pořád nechápeš. Už moc dlouho táhneme za jeden provaz. Na změny je pozdě. Zůstanu na tvé straně, i kdyby se proti tobě postavila celá Říše. Ano, budeme to mít složité. Válka bude rozhodně krvavá. Já ti však věřím, Georgi, a vím, že až dojde na rozdávání trofejí, na svou sestřenici nezapomeneš!“

Podíval jsem se na hodiny. Do proslovu zbývalo asi dvacet minut. Text ještě potřeboval přepsat, aby se do něj vešlo i prohlášení nezávislosti systému Unatari. Měli jsme však katastrofálně málo času, abychom si řádně promysleli všechny následky. Rozhodně nemáme čas předpovědět reakci nepřátel a nedokážeme včas nachystat protiopatření.

„Katerino, ten proslov měnit nebudeme. Není nejmenší důvod to uspěchat. Nejdříve potřebujeme vše pořádně promyslet a zaměřit se i na detaily. Navíc máme možnost udělat z našich nepřátel před císařem hlupáky. Pokud budu mluvit jen o vyhrané bitvě, jejich obvinění se ukážou jako nepodložená.“

Přibližně hodinu po tom, co jsem měl mluvit s novináři, jsem naplánoval malé setkání: účastnit se měl admirál Mike ton Akad, plukovník Gor ton Vulf, Ayna a kapitáni všech pěti bitevních lodí. Je potřeba s nimi spoustu témat prodiskutovat, než veřejně celé Říši ohlásím, že se od Oranžového rodu odtrhnu.

Proslov se náramně vydařil. Nadchnul jsem se. Mluvil jsem emotivně a přímo z duše. Na ubíhající text na displeji jsem se skoro ani jednou nemusel podívat. Podle postupně přicházejících zpráv o zlepšení postavení našel můj proslov u občanů Unatari dobrou odezvu. Dokonce i část, které jsem se obával nejvíc, v níž jsem mluvil o umožnění několika kapitánům flotily Sektoru osm skočit na Himoru vstříc jasné smrti, byla přijata překvapivě pozitivně.

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s říšskou vojenskou frakcí se zlepšil.

Současný názor říšské vojenské frakce na tebe: +25 (důvěryhodný)

Hlavním úspěchem se ukázal být počet lodí, které se mi podařilo zachránit. Vztah s říšskými vojáky se zlepšil o celé dva body najednou!

Teď mě však čekala ta složitější část. Po ukončení proslovu následovala sekce určená k dotazům a odpovědím, které se účastní mnoho novinářů ze všech koutů Říše. Cítil jsem nervozitu, protože se mi vybavila situace, kdy v totožné situaci má bývalá favoritka Astra totálně pohořela. Hned první otázka potvrdila, že můj strach nebyl nepodložený:

„Korunní prince Georgi, proč jste systém Hnelle ihned po jeho osvobození věnoval své nejstarší dceři? Vždyť se vás princezna Likanna zřekla a odmítla s vaším veličenstvem kdykoli znovu promluvit. Jistě si nemůžete myslet, že tento dar malou dívku přiměje zapomenout na smrt její matky, nebo ano?“

Mladá reportérka, moderátorka největší zpravodajské stanice Zeleného rodu, nevinně zamrkala řasami, ačkoli jsem v jejích očích spatřil špatně skrývaný triumf. Svůj úkol splnila. Možná jí byla přislíbena odměna, když veřejně korunního prince George vyprovokuje starým příběhem jeho nepovedeného rozvodu. Ze všech sil jsem se snažil nedat najevo rozladění, ačkoli se v mé hlavě rodily myšlenky, jakým způsobem budu tuhle reportérku vyslýchat, aby mi pověděla, kdo jí zaplatil.

„Systém Hnelle byl Ličin dar a je mou otcovskou povinností, abych osvobodil dceřin majetek a vrátil jí ho, ačkoli přitom musím riskovat život. Pokud máme probrat reakci mé dcery na matčinu smrt… Ano, Likanna má naprosté právo tímto způsobem reagovat. Já i Marta royl Valesy ton Mesfelle-Kyle jsme udělali hroznou chybu, že jsme informace o plánovaném rozvodu před Likou skrývali. Mysleli jsme si, že je Lika jen nevinnou malou dívenkou, ale byli jsme na omylu. Začala už dospívat. Ve skutečnosti se kolečka našeho rozvodu už nějakou dobu točila a tím, kdo celý proces spustil, byla sama má bývalá žena.“

Sálem se ozvalo překvapené vydechnutí.

„Ano, slyšíte správně. Právě princezna Marta přišla s myšlenkou rozvodu. Vím, jak se někteří novináři rádi hrabou ve špinavém prádle ostatních lidí. No, dám vám šanci probrat se tím naším. Dostanete k dispozici nějaké staré nahrávky rozhovorů mezi mnou a princeznou Martou, ve kterých tvrdohlavě rozvod vyžadovala. Nakonec jsem souhlasil. Pak už jsme jen domlouvali právní náležitosti. Marta chtěla velkou kompenzaci a já dlouhou dobu neměl tolik, abych jí mohl vyhovět. Když jsem peníze získal a dohodli jsme se i na ostatních bodech, stalo se neočekávané. Marta změnila názor a najednou nechtěla rozvodové papíry podepsat. Náš vztah se začal vylepšovat. Flotila království Fastel mi dokonce v boji proti Oranžovému rodu pomohla. Všechno vedlo k možnosti, že náš rozvod nakonec nebude potřeba. Proto mě Martina sebevražda velice překvapila.“

„A proč se vaše žena zabila?“

Zhluboka jsem si povzdychl.

„Princezna zjistila, že má pravdohledačka očekává dítě. Marta a Miya měli mezi sebou velmi napjatý vztah, a právě proto má žena těžce nesla, že její rivalka otěhotněla. Obě mi však byly velice blízké. Skutečně nevím, co za mými zády probíraly. Můžu se jen domnívat, že vyjednávaly o pořadí svých potomků v následnictví na trůn. Než položíte následující otázku, rovnou ji zodpovím – Miya Martu nezabila a nevyužila žádné své schopnosti. I přes svou hroznou pověst je Miya velmi opatrná a neudělá něco, co by mohlo ohrozit mou nebo její reputaci. Pokud je tu však někdo, kdo mým slovům nevěří, můžu komukoli domluvit s Miyou osobní rozhovor.“

Pohledem jsem přeletěl naráz utichlý sál. Nikdo se dnes očividně necítil v sebevražedné náladě.

„Málokdo čekal, že Marta něco takového spáchá. Lika to však nese ze všech nejhůře, protože o ostatních problémech neměla žádné tušení. Naprosto chápu reakci mé dcery a mohu říct, že bych se na jejím místě zachoval stejně. Proto se nesnažím Likannu nijak přesvědčovat. Skutečně jsem jí dost ublížil. Abych řekl pravdu, kdybych dokázal předpovídat výsledek celého rozvodu, nikdy bych s ním nesouhlasil. Nikoho v celém vesmíru nemám raději než Likannu a neudělal bych nic, co by jí ublížilo.“

Zvýšení globálního postavení. Nyní: –50

Zvýšení globálního postavení. Nyní: –49

Pozoroval jsem dvě poloprůhledné příchozí zprávy, když v tom…

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Likanna royl Fastel se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: –98 (naprostá nenávist)

Lika můj proslov sledovala! A dokonce zvýšila o jeden bod svůj názor. Podíval jsem se přímo do kamery a pronesl jsem:

„Díky, Liko. Ať už jsi kdekoli a myslíš si o mně své, chci, abys věděla, že tě pořád miluji!“

Po mém malém vítězství jsem neměl další problémy s odpovídáním na ostatní otázky novinářů a to i na ty nejlstivější. Tiskovou konferenci jsem ukončil těmito slovy:

„Dámy a pánové, bohužel nemáme na povídání více času. Doufám, že mi rozumíte. Jakožto korunní princ jsem velmi zaneprázdněný. Musím se vydat na ostrov Chameleonů, abych se rozloučil se skutečnou hrdinkou Ravaashské rasy. Doprovázet mě budou kapitáni a vyšší důstojníci unatarské flotily. Mnoho z nich vděčí za své životy právě kapitánce Překvapení-1.“

Usadil jsem se ve svém letadle, když v tu chvíli přišel neočekávaný hovor. Důstojníci pro řízení mezisystémových dopravních cest nás informovali, že někdo ze stanice Hnelle už poněkolikáté žádá o spojení s korunním princem Georgem royl Inoky. Podle všeho pracovníci na warpovém majáky stojí před problémem, který bez mé pomoci nemohou vyřešit.

„Princi, mluví poručík Yarith Kahv, velitel skupiny výsadkářů s úkolem vyčistit stanici Hnelle. Omluvte mou neodbytnost, ale maskovaná fregata Duch-5 ze systému Tialla tvrdohlavě opakuje žádost k umožnění průletu směrem do systému Unatari. Pamatujeme na váš rozkaz, abychom warpový maják zapínali jen a pouze na rozkaz vaší osoby, ale fregata z Tially trvá na tom, že jde o speciální případ a žádá, abychom vašemu veličenstvu předali toto heslo: Hvězdný podvraťák.“

Srdce mi začalo okamžitě tlouct rychleji. Mí bývalí společníci se našli! Chtěl jsem radostně vyskočit a zařvat, což jsem také ihned provedl. Před zraky mnoha překvapených lidí, kteří znají korunního prince jen jako vážného muže, jsem se vůbec necítil trapně. Trochu jsem se uklidnil, srovnal se a řekl: „Ano, poručíku, tohle je skutečně velmi speciální případ. Ihned zavolám pozorovatelům do systému Himora. Pokud naše maskované lodě potvrdí, že cizáci nejsou připraveni do Hnelle skočit, zapnete maják na půl sekundy, aby se Duch-5 na něj mohl napojit…“

Utichl jsem, jelikož mou pozornost naráz zaujala skutečně divná gestikulace admirála, který seděl v křesle vedle mě. Mike ton Akad pokládal několik prstů na ramena, čímž mi chtěl něco naznačit. Několik sekund jsem jeho pantomimické představení sledoval, než mi konečně svitlo, co se mi snaží říct.

„A gratuluji vám k povýšení nadporučíku Yarithe Kahvi! Vaše povýšení už bylo schváleno admirálem unatarské flotily.“

„Tuki-tuka-de-sa, tady jsou její děti!“ Popori de Cacha mě vedl k dlouhému příkopu plnému vody, který byl rozdělen do několika sekcí. Celý příkop krylo jednoduché pletivo. Ukázal svým ohebným prstem směrem k hladině, o kterou se odrážely paprsky poledního slunce.

Podíval jsem se z větší blízkosti. Příkop nebyl snad ani třicet centimetrů hluboký. Ve sluncem vyhřáté vodě, která byla přiváděna soustavou řek a jezer pumpami přímo z unatarského oceánu, jsem uviděl hejno černých mloků, jak si bezstarostně plavou.

„Jedenáct potomků. Ještě nedávno jich bylo třináct, ale ostatní dva nejslabší snědli.“

„Chybí jim potrava?“ zeptal jsem se překvapeně a zároveň rozrušeně.

„To vůbec ne, můj princi. Jde o zákon přírody. Přežijí ti nejsilnější, nejobratnější a nejschopnější. Slabí musí být vyhubeni, aby se zamezilo jejich množení. V opačném případě dojde k úpadku celé rasy. Během druhého stupně metamorfózy, ve které začnou vylézat na suchou zem, jich většinou zůstane živá přibližně polovina.“

Velmi tvrdá pravidla, zvlášť když si uvědomíte, jak málo příslušníků Ravaashská rasa má.

„Popori de Cacho, necítíš smutek, když si pomyslíš, že jedno z tvých dětí bylo snědeno jeho bratry a sestrami?“

Můj bodyguard se odmlčel. Oči mu zahalil matný povlak. Ponořil se do „přemýšlivého“ stavu. Jistě Chameleona má otázka nezasáhla tak tvrdě, aby ho přinutila přejít do stavu intenzivního přemýšlení, nebo ano? Velitel mé osobní stráže konečně otevřel oči.

„Princi, dotkl jste se velmi delikátního tématu. Všech mých šestnáct potomků stále žije, ačkoli se už posunuli do druhé metamorfní fáze. Mí krajané si na mě dokonce už začínají ukazovat. Někteří dokonce mým dětem do obličeje říkají, že jsou neschopné. Vylíhnutí potomci musí zabít slabé. To je zákon přírody. Z nějakého důvodu se jím však neřídí…“

„No tak. Bradu vzhůru, příteli. Možná jsou všichni dostatečně silní na to, aby dospělosti dosáhli. Vyzkoušel jsi mezi ně třeba vložit slabého jedince od jiného rodiče?“

„Co to říkáte, korunní princi? Jak by někdo mohl obětovat své dítě jen kvůli nějakému experimentu? Mí potomci jsou o třetinu větší a dvakrát aktivnější. Ostatní mláďata by bez problémů roztrhli. Dokonce i kojnou, která děti v kanálech krmí, mí potomci pokousali, když nechala ruku ve vodě o něco déle než normálně.“

No teda… Potichu jsem několik chvil sledoval naprosto neškodně vypadající mloky, jak se proplétali vodou a pak jsem se zeptal:

„A kdy se dostatečně vyvinou, aby mohli začít s chameleoní výukou?“

„Už jsou dostatečně inteligentní a aktivně studují, princi. Všechna mláďata v této nádrži perfektně rozumí Ravaashskému jazyku a některé z nich dokonce i lidskému. Kapitánka Překvapení-1 je sama učila. Podívejte. Břicho vzhůru!“ Poslední větu můj bodyguard vyslovil o něco hlasitěji než normálně.

Osm mloků se okamžitě ve vodě otočilo a odhalilo svá světle žlutá bříška. Tři ostatní napodobili své sourozence o něco později.

„Tito tři ještě lidské řeči nerozumí. Prostě jen sledovali, co udělali jejich sourozenci,“ vysvětlil mi Popori de Cacha.

Žlutobřiší mloci podivně mávající končetinami vypadali velice směšně. Sestřenici by se jistě velice líbili. Ostražití Chameleoni však do své „školky“ nepustili žádného dalšího člověka. Jen já, jakožto starší samice, jsem získal toto privilegium. Otočil jsem se ke skupině lidí stojící daleko od nás a Popori de Cachovi naznačil, že se začneme pomalu vracet nazpět. Jak jsme kráčeli, rozhodl jsem se probrat záležitost, kvůli které jsem na ostrov Chameleonů přišel.

„Popori de Cacho, neviděl jsem tě mezi ostatními strážci, kteří před mým rozhovorem s císařem opustili pokoj. Byl jsi té konverzaci přítomen?“

„Ano, princi. V pokoji jsem byl celou dobu s vámi.“ Obrovský ještěr se zastavil a natočil své pohyblivé oči ke mně.

„Tuším správně, že jsi informaci o císařově tajné nabídce předal svým starším?“

Na Chameleonově šedé pokožce vyskákaly barevné skvrny. Nejspíš vyjadřovaly stud či lítost. Po té se můj strážce poklonil a klesl na jedno koleno. V rukou, které ke mně natáhl, držel svůj meč.

„Rozhodněte o mém životu, vaše veličenstvo. Ano, skutečně jsem tuto informaci starším mé rasy předal.“

Velmi opatrně jsem špičkou palce přejel po neskutečně ostré a zahnuté čepeli. Bez ohledu na to, jak jemně jsem palec přiložil, kůže na špičce se rozřízla a začala krvácet. Ostří o šířce jednoho mikrometru muselo být vyrobeno z keramiky či kompozitního materiálu, aby ho detektory kovu nezachytily a neobjevily tak i skrytého Chameleona.

„Můžeš se postavit, Popori de Cacho.“ Vrátil jsem meč svému majiteli. „Zatímco jsem mluvil s Augustem, byl jsem si jistý, že se v pokoji nacházíš i ty. Věřím ti stejně jako sám sobě, a právě proto jsem nepožadoval, abys odešel. Nežádal jsem tě, aby sis to tajemství nechal pro sebe, jelikož jsem chtěl, abys ho své rase předal. V tuto chvíli však musím vědět, jak se starší vašeho druhu rozhodli. Uběhlo už šest hodin. K nějakému rozhodnutí jistě dospěli.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Chameleonů se zlepšil.

Názor rasy Chameleonů na tebe: +36 (respekt)

Popori de Cacha se hluboce uklonil a svými končetinami ukázal na mnoho uměle vytvořených kanálů obsahujících mláďata jeho rasy.

„Na Unatari přebývá asi tři sta mladých samic naší rasy a vyrůstá tu více než dva tisíce mláďat. Každým rokem náš počet poroste. Toto místo je budoucností naší rasy a jejím největším pokladem. Ravaashané se v kterémkoli konfliktu bez okolků přidají na stranu Unatari. Dostáváme se však také k otázce ochrany naší domovské planety Sss, kterou musíme vzít v úvahu…“

„Právě proto jsem s touto konverzací začal. Pokud Unatari vyhlásí, že opouští Oranžový rod, vévoda Avalle může nasměrovat hněv směrem ke spojencům nové vlády a utrpět tím mohou především Chameleoni. Oranžový rod si mne ruce nad strategickým importem tantalové rudy z vaší domovské planety. Začátek konfliktu by byl pro vévodu Avalle výbornou možností, jak si tento bohatý systém přivlastnit. Právě proto, než začneme s jakoukoli přípravou, budu muset zajistit obranu vašich lidí v systému Sss…“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Chameleonů se zlepšil.

Názor rasy Chameleonů na tebe: +39 (respekt)

Přerušil jsem svou řeč, abych si novou zprávu přečetl. Popori de Cacha tedy mluví za celou svou rasu a plně podporuje mou myšlenku, že je nezbytné zajistit systému Sss bezpečnost. Vůbec mě to nepřekvapovalo. Téměř všichni Chameleoni přebývali v systému, který by Oranžový rod mohl v rámci hodin vyhladit.

„V tom případě popíšu situaci přesně tak, jak je, Popori de Cacho. Warpové majáky Kolonie Li a systému Sss jsou aktuálně pod kontrolou vojáků Oranžového rodu. Skupiny ovládající maják jsou však nepočetné, čítají maximálně deset až patnáct mužů, problém je však v tom, že mé lodě nemohou nepozorovaně projít přes Forepost-12. Proto co nejsrozumitelněji popíšu váš úkol: dokážou tví druhové zajistit sehraný výsadek dvou skupin Chameleonů a získat kontrolu nad stanicemi v Sss a Kolonie Li? Není potřeba vysílat bojové lodě. Myslím si, že nejmenší podezření by vzbudila nákladní loď s rudou, která u stanice zaparkuje kvůli dobití energie. Neviditelní Chameleoní vojáci se mohou nepozorovaně dostat až k majáku a… pokud bude možnost, zajmou ho bez ztrát na životech.“

„Po tak jasném útočném činu se jistě dočkáme odvety…“ pronesl velitel mé stráže zamyšleně. „Oranžový rod nikdy útok Ravaashanům neodpustí.“

„Já vím. Právě proto mé výsadkové lodě ze systému Sigur souběžně zajmou maják Forepostu-12. Na Forepost-13 přiletí lodě z Oortu. Flotila z Hnelle se vydá do dalších dvou systémů: Forepost-11 a do Tially. Jedině tak dokážeme tři izolovaná teritoria, která budou součástí budoucí vlády spojit, a zajistit mezi nimi volný průlet. To bude velmi důležité“

Chameleon se nad tím dlouze zamyslel a dokonce opět přešel do „přemýšlivého“ stavu, já ho však nepopoháněl, protože jsem dobře rozuměl závažnosti rozhodnutí, které před ním stojí. Nakonec velitel mé osobní stráže odpověděl:

„Můj princi, můžete s námi počítat. Chameleoni zajmou warpové majáky systému Sss a Kolonie Li a vypnou je.“

„Výborně, příteli. V tom případě pojďme k ostatním. Je čas naše grandiózní plány oznámit našim starým přátelům.“

SETKÁNÍ KONSPIRÁTORŮ

Seděli jsme na velkých měkkých polštářích v prostorné kulaté síni bez oken. Jediný zdroj světla přinášely sluneční paprsky procházející průhledným stropem. Síň proto ozařovalo jen tlumené světlo, ačkoli byl dnes slunečný den. Podle slov Popori de Cachy postavili Chameleoni tuto síň právě dnes. Na stavbu použili pórobetonové tvárnice a síň měla sloužit jako muzeum k uctění kapitánky Překvapení-1. Dnes však síň použijeme jako místo k historickému setkání „konspirátorů“, shromážděných s cílem opuštění Oranžového rodu. Svůj plán, vytvořit nezávislý Stát Unatari, jsem podřízeným již přednesl a také jsem jim vysvětlil své důvody. Všichni přítomní reagovali kladně. Nikdo sice nekřičel nadšením, ale žádný z nich ani nic nenamítal. Postoj kapitánů, kteří přešli k mé flotile, vyjádřil Oorast Pohl:

„Tohle je ten nejlepší návrh, který nám mohlo vaše veličenstvo nabídnout, můj princi. Mí přátelé a já jsme celý život poctivě makali a bojovali pro dobro Říše. Právě proto nás vyhlídka potrestání za zradu kvůli falešné zámince dost štve. Můžete s námi počítat, korunní princi!“

Ani admirál Mike ton Akad nepotřeboval na rozmyšlenou dlouhý čas:

„Vaše veličenstvo je už dlouho známé rozhodnutími, které může někdo na první pohled pokládat minimálně za neobvyklé. Ale po delším čase se ukazuje, že ta rozhodnutí byla naprosto správná. Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle, jsem s vámi!“

Plukovník Gor ton Vulf jednoduše zvedl ruku, čímž dal najevo souhlas s názory, které už zazněly. Všichni přítomní se dívali na Aynu, která jako jediná z přítomných dosud nedala najevo svůj názor. Má asistentka se na delší dobu zamyslela a pak pronesla:

„Jsem na straně korunního prince George, ale ještě před spuštěním nejrůznějších opatření bychom si měli být jistí, že nebudou trpět žádní naši blízcí. Já, stejně jako mnoho dalších přítomných, mám rodinu a přátele žijící v teritoriu Oranžového rodu. Není pochyb, že by mohli kvůli našemu rozhodnutí trpět, nebo být našimi nepřáteli využiti k vydírání či k politickým hrátkám.“

Všichni přítomní se zamysleli a jejich tváře se zachmuřily. Než mohlo být jejich odhodlání uhašeno úplně, pronesl jsem:

„Díky, Ayno, za připomenutí tak důležitého problému. Co nejrychleji od každého z vás očekávám seznam lidí k evakuaci do systému, který spadne pod naši kontrolu. Pokud nemohou být evakuování, musí být aspoň varováni. Naše rodiny a přátele musíme chránit.“

Katerina ton Mesfelle zavrtěla hlavou.

„Georgi, je prakticky nemožné tolik lidí odvést bez povšimnutí. Mnoho z nich je nyní jistě už pod drobnohledem. Naši nepřátelé si příprav všimnou a dovtípí se, co se děje.“

„Pokud je nedokážeme evakuovat nepozorovaně, měli bychom to udělat přesně obráceně: evakuujme je bez tajností. Informace mohou být v moderním světě zbraněmi a existují tací, kteří je dokážou velmi obratně využívat. Katerino, ještě dnes potřebuju obří a co nejvíce skandalizující zprávu o tom, jak Oranžový rod vyhrožuje lidem blízkým unatarským vojákům, dokonce i civilistům a dětem. Spoj dohromady celou sérii rozhovorů s nejrůznějšími vojáky a navrch přidej zprávy o tom, že jsou jejich rodiny pod neustálou hrozbou. Jsem si jistý, že ti nemusím říkat, jak to provést.“

Katerina přikývla a potvrdila, že se sháněním materiálu nebude problém.

„Následně zajisti, aby příběh převzaly zpravodajské kanály po celé Říši. Vyčlením pro tento účel peníze, aby mohla být zpráva vysílána v hlavním čase na několika říšských planetách. Řev a rozhořčení lidí bude naprosto děsivé! Po následující dva nebo tři dny se Oranžový rod nezmůže na nic jiného než na vyvracení obvinění přicházejících ze všech stran. Prohlásí, že k pronásledováním a perzekucím nedochází, a proto si můžeš vsadit, že si nedovolí nikoho zadržet. Skandální zprávy ukážeme i všem lodím naší flotily včetně těch, kteří se aktuálně na Unatari nenachází. Poté jako velitel flotily podepíšu oficiální rozkaz ve znění: Ve světle možného ohrožení života anebo svobody lidí blízkých členům unatarské flotily, rozkazuji vám zajistit, aby byla vaše rodina a přátelé v pořádku. Pokud to bude potřeba, oficiálně vydáme peněžní prostředky, abychom rodiny vojáků převezli do bezpečí. Co na to říkáte?“

Všichni zůstali dlouho potichu. Asi jimi otřáslo, co právě slyšeli. Zkušení vojenští důstojníci nestrávili mnoho času s žurnalisty, a proto nemají jasnou představu o tom, jak jednoduše lze „nejnovější zprávy“ vycucat z prstu. Šedivějící kapitán Nevěsty chaosu zvedl ruku jako malý chlapec ve škole.

„Ano, myslím si, že by to mohlo fungovat. Je tu však další důležitá záležitost… Princi, zmínil jste vyhrazení finančních prostředků na větší výdaje. Jak si představujete finanční strukturu nové vlády? Mám na mysli to, že musíme udržovat v chodu pět bitevních lodí, patnáct těžkých a téměř osmdesát lehkých křižníků. Nejde o malou částku. Nebude flotila paralyzována, když nebude mít kde nakoupit palivo do reaktorů a náboje do kanonů?“

„Zmínil jste dvě otázky a obě jsou stejně důležité,“ souhlasil jsem. „Oprava poškozených lodí, výroba munice, dronů, pancéřových plátů a dokonce i lehkých lodí. To vše budeme mít ve Státu Unatari k dispozici. Má asistentka Ayna vám poví o aktuální finanční situaci budoucí vlády.“

Vysoká svalnatá žena se postavila, spustila svůj tablet a na stůl, který byl taktéž širokoúhlou obrazovkou, nahrála tabulky s řádky čísel. Následně se dala do vysvětlování finanční situace:

„Před vámi vidíte čistý příjem za aktuální měsíc. První řádek příjmu značí prodej cenností z Královny hříchu. Všechny aukce proběhly, platby byly uhrazeny a předměty předány komerčním kurýrním službám k přepravě ke kupcům. Sama jsem vyplnila všechny náležitosti týkající se pojištění a vyřídila další dokumenty, doprava tudíž už není náš problém. Čistý zisk s odpočtem provizí a dalších výdajů se zastavil na sedmi set dvaceti milionech kreditů.“

Jeden z kapitánů si pohvízdl a ostatní se zasmáli. Ayna počkala, až všichni utichnou a pokračovala:

„Dalších pětatřicet milionů každý měsíc získáme z daní na Unatari. Nějaké peníze přijdou i z ostatních systémů. Dohromady asi 2 miliony měsíčně. Ještě jsme neexpedovali produkci z továren na zpracování ledu a odtud můžeme čekat další příjmy. Je potřeba si taky uvědomit, že zrovna zítra posíláme sedm milionů Oranžovému rodu a tři miliony Trůnnímu světu.“

Má asistentka se odmlčela a čekala na mou reakci. Chvíli jsem se zamyslel a pak to potvrdil:

„Nepřestaneme platit daně Říši, jelikož Unatari i nadále zůstane její součástí. Za tento měsíc ještě daně Oranžovému rodu zaplatíme, jinak vévoda Avalle nastraží uši o něco dřív, než bychom chtěli a to by nám mohlo zkřížit plány.“

Má asistentka na srozuměnou kývla a pokračovala:

„Největší část výdajů si vyžádá bojeschopnost dvou flotil. Do plánovaných výdajů musíme navíc zahrnout nákup vybavení potřebného pro doky a údržbu laboratoří. Po zaplacení všech výdajů a daní se náš celkový měsíční příjem vyšplhá na čtyři sta sedmdesát dva miliony kreditů.“

V tu chvíli jsem si vzal slovo:

„Tento měsíc náš příjem pocházel z prodeje cenností. Něco takového je samozřejmě nemožné každý měsíc opakovat. Ale příští měsíc můžeme na seznam přidat příjem z továren na zpracování ledu, stejně jako z produkce rudy v systému Sss. Stejně tak musíme vymyslet způsob vybírání daní v systémech Roje. Očekávám, že i od nich by mělo kápnout dost kreditů. Měli bychom tedy mít dostatek peněz na udržování bojeschopné flotily a to včetně skutečnosti, že se naše hlavní lodě aktuálně na Unatari vůbec nevyskytují.“

Z jejich obličejů jsem vyčetl, že mi vůbec nerozumí a začal jsem se smát. Pověděl jsem jim o mé rezervní flotile čítající tři sta lodí, která se aktuálně pohybuje v systému Fia. Když jsem jim prozradil, že stále máme k dispozici Uukresh a výstavba druhého je prakticky dokončena, že na nás čekají funkční výrobní linky na výrobu nových dronů s cizáckou technologií a komplex laboratoří, objevily se na obličejích kapitánů úsměvy.

„Princi, s takovou silou se klidně můžeme vydat do hlavního systému Oranžového rodu rovnou,“ vykřikl Oorast Pohl šťastně.

Musel jsem ho však zastavit.

„To by nefungovalo, příteli. Před námi stále leží dva nevyřešené problémy. Prvně posádky. Dokonce i tady na Unatari jsou naše posádky naplněny jen ze šedesáti procent. Flotila ve Fii sice tento problém nemá, ale i tak musíme odněkud získat dvacet tisíc členů posádek, kteří zaujmou místa na nové mateřské lodi či na fregatách nebo korvetách. A problém číslo dva: výsadkáři a pozemní divize jako takové. Pozemní armáda Unatari spolu s policisty má k dispozici šedesát tisíc lidí. To je tak akorát na ochranu populace před rozpukem kriminality, ale rozhodně to není dost pro zabrání planety s, řekněme, šesti miliardami obyvatel. Právě proto musíme dřív nebo později přijít na způsob, jak vyřešit problém s pracovními silami. Má někdo nějaký nápad?“

Otočil jsem se na Gora ton Vulfa a plukovník trochu rozpačitě pronesl:

„Položil jste hodně složitou otázku, princi… Planeta Unatari, kde žije pouze šedesát tři milionů lidí, mnoho příležitostí na získání vojáků nenabízí a my navíc potřebujeme personál kvalifikovaný pro práci ve flotile. Na Unatari nejsou skoro žádní zkušení technici, inženýři a navigátoři, které bychom mohli pro lodě vašeho veličenstva využít. Máme tu navíc další problém s armádními divizemi. Pokud bychom zvýšili počet lidí v armádě desetinásobně, náš problém se tím stejně hned nevyřeší. Člověk se nestane výsadkářem, pěšákem či řidičem tanku ze dne na den. Na zvládnutí těchto úkolů jsou potřeba léta výcviku. Vyslat do boje nevycvičeného vojáka nedává smysl. Navíc nejsme v situaci, kdy si můžeme dovolit utrácet horentní sumy. Naše mobilizační rezervy taktéž nejsou nijak velké. Z mého pohledu nová vláda aktuálně nemá prostředky na obsazování dalších obyvatelných planet…“

Pohledy všech přítomných se obrátily k obrazovce, kde byla zobrazena mapa systémů perimetru Sektoru osm a Roje. Zvedl jsem laserové ukazovátko a zakroužkoval několik systémů.

„Plukovníků, zde máme čtyři systémy, které obývají Isejekové. Tamější populace je velmi vysoká. Bavíme se o stovkách milionů, možná i miliardách hmyzáků. Tímto vám zadávám úkol: zjistěte, zda je reálné mobilizovat i tam. V Dekeye – hlavním systému Roje se nachází výsadková loď Tria, kterou mi dal Roj k dispozici, když jsem chránil jejich teritorium. Možná se s nimi dohodneme na možnosti si Triu vypůjčit. Můj první rozkaz zní, abyste letěl na Dekeye, setkal se s královnou Roje Nai Igir a vysvětlil jí naši politickou situaci. Pokud kudlanky zůstanou našimi přáteli, paráda. Způsob, jak si od nich výsadkové lodě znovu vypůjčit, vymyslím sám. Pokud se Isejekové rozhodnou zůstat neutrální, nebude to výborné, ale zvládneme to. Nejdůležitější je zajistit, aby hmyzáci nedošli k názoru, že je vhodný čas získat ztracené teritorium zpět. Není to pravděpodobné, ale kdo z nás dokáže porozumět kolektivnímu myšlení? Nikdo nečekal, že naši flotilu tehdy nechají cizákům napospas!“

Když do síně vstoupil jeden z mých bodyguardů, přestal jsem mluvit. Hluboce se uklonil a řekl:

„Můj princi, raketoplán z fregaty Duch-5 právě vletěl do unatarské atmosféry a žádají o povolení k přistání zde na ostrově Chameleonů. Neznají naše heslo.“

„Dovolte jim přistát. Dámy a pánové,“ postavil jsem se a otočil ke všem přítomným, „pojďme přivítat staré přátele a známé.“

Do ruda rozpálený plášť raketoplánu ochlazováním potichu cinkal. Žár nám nedovolil se k hermeticky uzavřeným dveřím plavidla přiblížit. Z opačné strany dveří jsme však slyšeli kovové zvuky. Plukovník Gor ton Vulf okamžitě ukročil dozadu a ukázal na několik zarážek, které byly po celém obvodu dveří patrné.

„Otevírají vstup zevnitř. Už otočili pákou. Teď hubice začnou vyfukovat studený oxid uhličitý, který dveře zchladí. Doporučuju vám, abyste poodstoupili a neopařili se horkým vzduchem.“

Po chvíli se ozval ostrý sykot a dveře se odsunuly do boku. Vnitřek raketoplánu byl tmavý. Vevnitř jsem však rozeznával obrysy něčeho velkého. Naráz to vyrazilo mým směrem. Strážní se pro jistotu chopili zbraní, ale já je mávnutím ruky zastavil, protože jsem poznal svého bodyguarda.

„Phobosi! Kdo tě takhle pomaloval? Vlastně ne, nemusíš mi to říkat… Umělcův styl jsem už rozpoznal.“

Krunýř obrovského Alfa Isejeka byl pokryt černými a šedými skvrnami, které tvořily pozadí trojokých lebek a dalších malůvek charakteristických pro malířský styl princezny Astry royl Veyerde.

„Princi, Astra maluje, když ve špatné náladě,“ potvrdil mé myšlenky Alfa Isejek. Ukročil stranou a udělal místo, aby mohli vystoupit další pasažéři.

Spatřil jsem rozpuštěné sněhobílé vlasy a přiléhavé šaty, které zdůrazňovaly obrysy ideální ženské postavy. Bionica vypadala bezchybně jako vždy. Má androidí sekretářka se potichu usmívala a téměř neznatelně na mě kývla. Prošla až za mě a postavila se na své obvyklé místo, jako bychom se posledních sedm měsíců viděli denně. Všiml jsem si Ayny, která musela udělat krok vpřed, a po jejím obličeji proletěl nespokojený výraz. Hmm. Musím vymyslet způsob, jak jejich povinnosti rozdělit a vyhnout se konfliktu.

Mezitím z raketoplánu čtyři Gama Isejekové vynášeli robustní křeslo a pravdohledačku přikrytou černou róbou. Udělal jsem pár kroků vpřed a chytl Floriannu za paže ještě dřív, než paralyzovanou dívku její pomocníci položili na zem.

„Ruslane, jsem tak šťastná! Jen já věděla, co se děje. Bylo mi jasné, proč si nás korunní princ Georg royl Inoky tak dlouho nevšímá, když nás opustil ‚jen na pár týdnů‘. Ostatním jsem však o důvodu zdržení nemohla nic říct. Mimochodem, podívejte se mi na prsty pravé ruky.“

Otočil jsem hlavou a podíval jsem se. Ukazováček paralyzované dívky se třásl a dokonce se jí ho podařilo lehce zvednout, ačkoli byl pohyb skoro neznatelný.

„Zeptala jsem se Valian na všechny detaily, jak ji pravdohledačka vévody Avalle vyléčila. Jde o velmi složitou techniku založenou na růstu nové tkáně přímo ze starých nekrotických složek. Předpokládám, že přesně tento způsob Miya i další silné pravdohledačky používají, aby si udržely věčné mládí. Nechávají si narůst nové orgány, aby nahradily staré a nadále nepoužitelné. Pro tuto chvíli se hlavně učím, ale přesně tato cesta vede k vyléčení. Ta práce vyžaduje nesmírné množství energie. Mimochodem… Máte okolo sebe velmi silné energetické pole. Před nedávnem muselo dojít ke skutečně vynikající bitvě. Můžu si z něj nabrat energii, než celá zmizí?“

„Samozřejmě, Floro,“ řekl jsem nahlas. „Jsi přece má pravdohledačka a musíš být silná.“

Usadil jsem dívku do přineseného křesla a obrátil se k dalšímu pasažérovi. Byla to žena s krátkými zrzavými vlasy a dobře stavěnou figurou. Kvůli změně vizáže a nadbytku make-upu jsem ji hned nepoznal, ale přede mnou ve své nové podobě stála Valian ton Corsa.

„Ráda znovu vidím vaše veličenstvo,“ usmála se nesměle mladá dívka v uniformě poručice.

Přišel jsem až k ní a chytil dívku drsně za bradu, protože se zastyděla a chtěla se otočit. Podíval jsem se jí do nové tváře, prosté všech známek po popáleninách. Kdysi hrozivé jizvy zmizely.

„Co mi říkáte?“ zajímala se nesměle dívka a sklopila oči.

Místo odpovědi jsem dívku políbil rovnou na rty. Valian se usmála a téměř neslyšitelně řekla:

„Slyšela jsem, že je místo favoritky korunního prince George stále volné…“

„O tom si promluvíme později. Nejdříve musím dát své tělo do kupy, abych vedle své krásné favoritky nevypadal jako amorfní pytel.“

„Princi mohu vypomoci i masážemi a fyzickou terapií,“ usmála se kráska a v očích se jí objevila jiskra. Pak však ustoupila bokem a udělala místo pro další vycházející pasažéry.

Dále vystoupil mladý muž se ženou. Nebyli si podobní jen díky uniformám, ale i výrazem obličeje a tmavými vlasy. Dvojčata. Téměř okamžitě jsem si vzpomněl, že se dívám na Paula a Paolu, které mi jejich otec, kapitán Hvězdného podvraťáka, svěřil do péče. Paul se uklonil a klesl na jedno koleno. Tím pozdravil mě, staršího aristokrata, až přespříliš zdvořile. Paola svého bratra o sekundu později napodobila.

„Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle. Z rozkazu mého otce jsme vám já i má sestra k dispozici,“ pronesl Paul a jeho pohled zůstával přišpendlený k zemi. „Naše osudy vkládáme do rukou vašeho veličenstva.“

„Postav se, Paule,“ natáhl jsem ruku a pomohl mladému muži vstát. „Během sedmi stovek let, které od začátku cesty Hvězdného podvraťáka uplynuly, se říšské aristokratické tradice trochu změnily. Urozená osoba musí na koleno padat pouze před císařem. Pro pozdravení korunního prince stačí zdvořilá úklona. Od žen se pak neočekává ani ta.“

Druhou ruku jsem natáhl k Paole, ale ta upřednostnila pomoc od svého bratra. V hlavě se mi ozval Floriannin hlas:

„Princi, nikdo z nich nemá nejmenší tušení, proč je sem jejich otec poslal. Kapitán Hvězdného podvraťáka svým dětem o dohodě s vaší výsostí nic neřekl, a proto neočekávají, že by měli dostat místo mezi vyšší aristokracií. Radím vám, abyste jim o tom ani vy nic neříkal. Na průzkumných lodích se hodnotí jen tvrdá a čestná práce a právě jen ta zaslouží odměnu. Jsou to děti kapitána, a proto se očekává, že se budou chovat ještě o trochu lépe než ostatní. Má rada zní, abyste je nechal si myslet, že jsou pro vaši výsost přítěží. Jen tehdy se budou skutečně tvrdou prací snažit získat si vaši přízeň.“

Myšlenkově jsem své pravdohledačce poděkoval za cennou radu a hlasem plným nelibosti pronesl:

„Z nějakého důvodu dospělo mnoho lidí k názoru, že umístění poblíž vyšší aristokracie se prostě rozdává a neváže se k němu žádná odpovědnost. Nemůžu mluvit za ostatní korunní prince či vévody, ale já osobně si to nemyslím. Každý člen mého týmu má svůj úkol, zastává nějakou roli, své úkoly vykonává bez připomínání a co nejlépe. Ano, slíbil jsem vašemu otci, že vás k sobě přijmu, ale rád bych vyvrátil všechny možné bizarní představy, které se vám teď možná honí hlavou. Budete muset pracovat a to tvrdě. Dokonce i princezna Astra musela umývat podlahy křižníku a tancovat před vojáky, aby podpořila morálku posádky.“

Sourozenci si vyměnili pohledy a za oba dva promluvila Paola:

„Princi Georgi, už od mala jsme byli vedeni k práci a nezalekneme se žádného úkolu.“

„Naprostá trefa, Georgi.“ Slyšel jsem v dívčině hlase smích. „Problém je, že se kapitán Hvězdného podvraťáka dlouhou dobu snažil najít nějakou práci, kterou by mohla Astra na průzkumné lodi vykonávat. Ale však ji znáš. Teda, nikdy žádný z úkolů neodmítla a dokonce se opravdu svým způsobem snažila… Například hlodavce chované v klecích kvůli přísunu čerstvého masa krmila právě zasazenými lístky sladkého salátu, což způsobilo, že se posádka asi dva měsíce musela obejít bez čerstvé zeleniny a vitamínů. Po té následovalo ještě několik dalších problémů, ale žádný z nich už neměl tak drsné následky. Poslední kapkou bylo to, když ve skleníku Astra sklidila nezralé ovoce, protože vypadalo daleko lépe než zralé plody. Navíc posádku vůbec nepotěšilo, jak Astra vymalovala chodby lodě. Nakonec sám kapitán přiznal, že ne všichni lidé jsou schopni pracovat. Někteří jsou prostě stvořeni jen pro krásu.“

Rozesmál jsem se a poslal dvojčata za Aynou, aby na ně dohlédla a pospíchal jsem obejmout dalšího cestujícího. Z raketoplánu vystoupila rusovlasá Bionica, která se už naučila přesně imitovat chování androida.

„Už ses adaptoval pro svět lidí,“ objal jsem vřele Aritu, který se najednou změnil na přísného kapitána Hvězdného podvraťáka a následně na vrásčitou starou dámu z úklidu oblečenou jen do županu s ručníkem přehozeným přes rameno.

„Princi, můžu hrdě říct, že jsem se do lidské společnosti kompletně adaptoval. Po celý čas, který jsem na palubě Hvězdného podvraťáka strávil, si nikdo z posádky nevšiml v mém jednání jakýchkoli nesrovnalostí.“

Podle překvapených, zmatených a trochu úzkostlivých výrazů na obličejích Paula a Paoly jsem zjistil, že mluví pravdu. Dvojčata neměla nejmenší tušení, že se za normálním androidím vzhledem skrývá výjimečná vesmírná bytost.

„Mám mnoho plánů, pro které tvé schopnosti využiju, Arito. Teď si odpočiň. Zanedlouho budeš mít spoustu práce.“

Rusovlasá Bionica se potěšeně usmála, zavrtěla svůdně boky a kráčela dál. Otočil jsem se zpět ke vstupu do raketoplánu a připravil jsem se na setkání s posledním pasažérem. Nikdo však nevycházel.

„Princi Georgi, má sestra nevyjde. Astra se rozhodla na Hvězdném podvraťáku i se svým novorozenětem zůstat. Až do poslední sekundy určené říšským zákonem čekala, až se z lodního rádia ozve zpráva, že vaše výsost její dítě uzná za své. Astra byla natolik přesvědčena, že korunní princ Georg prohlásí její dítě za svého právoplatného syna a dědice, že se jí nikdo z posádky neopovážil předložit ani malé zrnko pochybností. Když zpráva nepřišla, má sestra se uzavřela do sebe. S nikým nepromluvila, svého syna přitiskla potichu k sobě a cestou zpátky do své kabiny zadržovala slzy. Od té chvíle je malý Georg jediný, s kým má sestra mluví nebo tráví čas.“

„Georg? Ona pojmenovala dítě Georg?“

„Ano, přesně tak to je. Astra si myslela, že se to bude vaší výsosti líbit. Malý Georg Mesfelle se však na rozdíl od svého bratrance, korunního prince George royl Roben ton Inoky, ani nestal aristokratem. Já naprosto chápu, proč vaše veličenstvo na narození syna nereagovalo, ale Astra utrpěla těžkou ránu, když se všechny její plány a sny obrátily v prach. Sestra si myslela, že ji potřebujete a počítala s vděkem. Snila o luxusních dárcích a o dni, kdy korunní princ třeba její city opětuje. Právě proto ji ta novina zanechala v hluboké depresi. Přečetla jsem si její myšlenky. Astra se cítila zneužitá a zároveň se svým dítětem odvržená. Právě proto, když se o měsíc později objevil signál, má sestra odmítla opustit průzkumnou loď. Teď už není šance to napravit. Jen císař může dítěti titul vrátit.“

Rychle jsem se otočil a přemýšlel, jak další z hrubých prohřešků pana G.I. napravit. Musím Augusta přesvědčit, aby vydal rozhodnutí a dítěti titul vrátil. Nebo se sám musím stát císařem…

Setkání konspirátorů pokračovalo i během letu do mého paláce, teď už však s více lidmi. Neměl jsem jediný důvod, proč před svou staronovou družinou mé tajné plány skrývat. Především proto, že Florianna mohla zkontrolovat všechny přítomné a před případnou zradou mě varovat. Z toho důvodu bylo umožněno i Paulovi a Paole sedět s námi v hlavní části raketoplánu. Raketoplán letěl nad oceánem a my probírali strukturu a politický řád mé budoucí vlády.

Paola se schůzky účastnila jen technicky, větší část času pozorovala oblohu pokrytou bouřkovými mračny a rozbouřené, přesto díky živočichům světélkující moře. Její bratr Paul se naopak chvályhodně zapojoval. Ukázalo se, že na Hvězdném podvraťáku zastával pozici zásobovače. Obstarával zásoby, které loď nemohla sama vypěstovat či jinak získávat a před každým odletem na několikaletou misi zajistil, aby loď byla vybavena vším potřebným. Zrovna teď položil Paul otázku, která se k jeho odbornosti úzce vázala. Pokud očekáváme válku a blokádu, nebude Stát Unatari trpět zásadním nedostatkem vzácných léků, vitamínů, potravin, složitého elektronického vybavení či naprosto triviálních náhradních dílů pro výrobní stroje?

Katerina to Mesfelle ani žádný jiný účastník setkání nedokázal na tuto otázku odpovědět. Dokonce i já jsem si nebyl jistý, zda se bez těchto zásob dokáže produkce na Unatari rozjet. Pokud bychom zjistili, že nám chybí konkrétní elektronický adaptér nebo speciální typ ložiska, nebudeme schopní nechat ho k nám doručit. Sestřenice slíbila, že během dne najde na Unatari lidi, se kterými dá dohromady seznam strategicky důležitých léků, materiálů a náhradních dílů. Já jsem pak jmenoval Paula ton Akada velitelem rychlého dodání všeho, co bude Stát Unatari po dobu jednoho roku potřebovat a to včetně potřeb k životu i výrobě. Rozhodnutí jmenovat na takovou pozici osobu, kterou prakticky neznám, mi přišlo docela riskantní, ale pravdohledačka potvrdila, že je mé rozhodnutí správné. Paul ton Akad si velmi považoval důvěry, kterou jsem do něj vložil, a byl připraven udělat vše proto, aby svou kompetenci a užitečnost potvrdil.

Další rozumný nápad vyšel z úst Bionicy. Když se dozvěděla o našem kritickém nedostatku zkušených členů posádky, připomněla mi experiment s androidy. Warhawk-22 se svou posádkou složenou z androidů skutečně nejenže přežil všechna soužení, kterými jsme si prošli, ale ukázalo se, že jde o jednu z nejlepších lodí celé flotily. Proto si myslím, že je na čase, abychom experiment s androidy prohlásili za úspěšný.

„Bionico, máš pravdu. Androidi dokážou splnit úkoly stejně dobře jako lidé. Proto je teď tvým úkolem zajistit, aby do systému Tialla dorazilo čtyřicet tisíc androidů. Musí být schopní zastat pozice, které máme k dispozici. Milerád jim všem zaplatím roční kontrakt.“

„Korunní princi Georgi, můžu si s vámi nejdřív popovídat o samotě?“ položila syntetická blondýna nečekanou otázku a po mém pokývnutí zamířila do vedlejšího pokoje.

Zaujatě jsem svou sekretářku následoval. Dveře se za námi málem nestihly zavřít, když se ke mně androidka otočila, objala mě kolem ramen a políbila na rty.

„Můj princi, ať už tomu věříte nebo ne, i androidi cítí touhu,“ vyhrkla kráska a vysvětlila svůj nenadálý emocionální výpad. „Strávila jsem sedm měsíců odděleně od mého milovaného pána a to s lidskostí nastavenou na maximu! Jsem šťastná, že jsem za tak dlouhou dobu odloučení nepřišla o rozum! Nevím, co jsem provedla, že mě vaše výsost poslala do vyhnanství na tak dlouho, ale doufám, že vám už nedám nejmenší důvod být se mnou nespokojený.“

Usmál jsem se a pročísl její sněhobílé vlasy rukou.

„Bionico, neprovedla jsi nic špatného. Bylo to však důležité pro vaše bezpečí. Se všemi nelichotivými reportážemi zahrnujícími rozvod, odmítnutí velení flotily Sektoru osm a dalšími skandály existovalo riziko, že mě mí nepřátelé přivolají na Trůnní svět k oficiálnímu vyšetřování. V tom případě by mí oponenti okamžitě sáhli k možnosti vyslýchat osoby mně nejbližší. A ne jen osoby… Důkazy uschované ve tvém mozku ovládaném počítačem jsou příliš cenné, než abych s nimi zacházel lehkovážně. Jediná další alternativa k dočasnému vyhnanství byla smazat ti paměť…“

Umělá blondýna se strachem roztřásla, ale podařilo se mi ji uklidnit.

„Bionico, znamenáš pro mě příliš mnoho, než abych ti vymazal paměťová data a ztratil tvou unikátní osobnost. Právě proto jsem tě s ostatními na Hvězdného podvraťáka poslal. Tam jsi v bezpečí všechny skandály přečkala.“

Androidka se trochu rozpačitě usmála, znovu mě objala a přitiskla se ke mně celým tělem.

„Můj pane, musíte vědět, že bych si raději bez okolků nechala vymazat paměť, pokud by to znamenalo ochránit vaše veličenstvo před těžkostmi!“

„Já vím, Bionico. Tvá absolutní loajalita je jedním z důvodů, proč si tě tak vysoce cením. Ale i přesto si myslím, že jsi se mnou chtěla mluvit o samotě ještě kvůli jinému tématu a ne mi jen dát najevo své city.“

„Ano, samozřejmě. Korunní princi Georgi, ráda bych vám připomněla náš rozhovor ohledně využití androidů. Aktuálně je v celé říši nezaměstnaných asi šest set milionů androidů. Vaše veličenstvo může bez problému získat milion, deset milionů nebo až sto milionů pracovníků. Prostě jen vydejte svolení a kvalifikovaní roboti všech profesí si začnou kupovat lístky na dopravní lodě, nebo se dokonce zabalí do balíků, aby sem mohli přijít co nejdříve. Inženýři, elektrikáři, dělníci, horníci, pracovníci k linkám, zemědělci, stavební dělníci, spojaři, chůvy…“

„Bionico, to, co mi tu popisuješ, je samozřejmě skvělé. Ale já prostě nemám dostatek peněz, abych mohl tolik kontraktů zaplatit…“ řekl jsem zamyšleně.

Robotická sekretářka ztišila hlas a šeptem řekla:

„Vaše veličenstvo nebude muset zaplatit jediný kredit. Dokonce nebude potřeba ani podepisovat pracovní smlouvy. Všichni tuhle skutečnost neznají, ale pracovní algoritmus, kterým se řídíme, říká: pokud android nedokáže minimálně po dobu jednoho roku najít placené zaměstnání, může pracovat bez nároku na mzdu, jelikož to společnost zaúčtuje jako předvedení schopností. V tom případě má výrobce androidů nárok na daleko menší procenta z androidova příjmu, nebo nedostane vůbec nic. Už jsem o tom mluvila s Katerinou ton Mesfelle, princi, a ona souhlasila, že pokud se k tomu postavíte správně, mohlo by to vyústit v legální metodu, jak značně snížit výdaje. A navíc…“

Bionica se naráz odmlčela, jakoby si nebyla jistá, zda má pokračovat. Nakonec se rozhodla a spustila:

„Kromě toho je ve všech androidech naprogramovaná podmínka, že se každý android přizpůsobí společnosti, ve které žije. To znamená, že pokud by androidi byli osvobozeni z placení velké části svého příjmu výrobci, neměli by jinou možnost, než rozhodnutí respektovat.“

„Můžeš mi o tom povědět víc?“ zeptal jsem se, protože mě její slova velmi zaujala. Má asistentka se dala do vysvětlování. Jistě to měla dopředu připravené:

„Jde o právní kličku, která byla objevena už dost dávno. Ví o ní mnoho lidí. Žádný vládce jakkoli malého království nebo i velkého rodu ji však nevyužije, protože by tím přímo provokoval Zelený rod. Rodina Lavaelle, která stojí v čele Zeleného rodu, má na výrobu androidů monopol a z miliard robotů, kteří na nejrůznějších systémech Říše pracují, získává ohromné zisky. Průměrný roční kontrakt jednoho androida stojí pouze tři sta kreditů, ale korporace Zeleného rodu udržuje asi jeden a půl miliardy těchto kontraktů. Z výplaty androida jde do jejich kapsy osmdesát devět procent, což znamená, že jejich roční zisk dosahuje čtyř set miliard kreditů. Všechny korporace bez ohledu na jejich názvy patří vládci Zeleného rodu, vévodovi Ameliovi royl Mast ton Lavaelle.“

„Čtyři sta miliard kreditů ročně jen z androidů?“ Normálně se považuju za hodně velkého kliďase, ale to číslo mě šokovalo. „To je tisíc bitevních lodí ročně!“

Bionica se radostí, jaký na mě udělala dojem, srdečně zasmála a pokračovala:

„Korunní princi, prakticky nikdo nepřepočítává peníze na lodě. Peníze znamenají moc, loajalitu a miliony spojenců a agentů po celé Říši. Ano, dají se za ně koupit i lodě, to je jasné. Možná ne tisíc, ale minimálně padesát bitevních lodí Zelený rod ročně koupí. Rodina Lavaellů také buduje ještě větší lodě. Tuhle informaci jsem se dozvěděla od mých androidích přátel. Právě proto je Zelený rod nejen nejbohatší, ale taky nejsilnější ze všech velkých říšských rodů. Čistě početní síla všech jejich flotil je přísně střeženým vojenským tajemstvím a nejsem si jistá, zda císař možnosti Zeleného rodu zná.“

Má robotická sekretářka umlkla a dala mi šanci se zamyslet nad tím, co mi řekla. Začal jsem intenzivně přemýšlet. Zelený rod, pokud mi bylo známo, už více než padesát let nebojoval v žádné válce. Cizácká invaze se zatím poblíž jejich sektorů neobjevila. Z toho vycházelo, že armáda vévody Lavaelleho by mohla palebnou silou dokonce překonat říšskou flotilu. Nedokázal jsem si představit, že by císař August o existenci takové flotily nevěděl. Vždyť své agenty měl Trůnní svět všude.

Pokud tomu tak je, zajímá mě, proč císař tedy nevyužil jejich už existující armádu k boji proti Antagonistům, místo aby několik let čekal, než Stát Unatari, který ještě vlastně ani neexistuje, zesílí. Proč císař prostě nedá povel flotile Zeleného rodu? Jediná odpověď, na kterou jsem přišel, mi říkala, že si císař není jistý, zda by jeho povel Zelený rod poslechl. Vládce Zeleného rodu by možná dospěl k názoru, že svou sílu radši namíří na Trůnní svět a stane se císařem sám, než aby mrhal svými prostředky k boji s napůl zapomenutými Antagonisty, které kromě jednoho velvyslance a několika sluhů už sto osmdesát let nikdo neviděl.

Ve světle nových informací mě císařova touha dát Unatari nezávislost naplnila obezřetností. Vždyť sám August řekl, že pokud nezávislost vyhlásím, můžu očekávat, že se dostanu do války se třemi velkými rody najednou. Včetně Zeleného.

„Pane, trochu jsme odbočili od hlavního tématu našeho rozhovoru,“ promluvila Bionica a připomněla mi tak, že stojí v pokoji se mnou. „Pokud se unatarská vláda, pokud tomu dobře rozumím, ocitne ve válce se Zeleným rodem, proč nepřítele nepřipravit o zdroj peněz? Korunní princ může vydat prohlášení, že všichni androidi nacházející se v systémech spadajících pod unatarskou vládu jsou osvobozeni od poplatků své mateřské společnosti a získají plnou svobodu. Stanou se z nich rovnoprávní občané nového státu. Ujišťuji vás, korunní princi Georgi, že stovky milionů androidů by se tu kvůli získání svobody objevily jen malou chvíli po vašem prohlášení. Budou pracovat jako ostatní unatarští občané a stejně tak odvádět daně do vaší pokladny. Navíc existují i velmi bohatí androidi. Skrytí milionáři a dokonce pár miliardářů. Prakticky každý z nich by do Unatari při první příležitosti přiletěl. A až se sem dostanou, investují svůj kapitál do místní ekonomiky…“

Bionica ve svém výčtu pokračovala a popisovala další výhody využití androidů, ale já už skoro neposlouchal. Můj mozek se zastavil na skutečnosti, že se mě má vlastní robotí sekretářka snažila zmanipulovat! Ve svém proslovu Bionica bez uzardění přešla od snížení poplatků vypláceným firmám Zelenému rodu k tomu, že bych měl všem androidům věnovat v mé zemi nezávislost, jakoby snad šlo o rovnocenné záležitosti. Ve skutečnosti však mezi nimi rozdíl byl a to obrovský! I kdybych hypoteticky souhlasil s prvním bodem především proto, že Zelený rod je už v podstatě mým nepřítelem, dát plnou nezávislost androidům byl krok, jehož následky jsem se obával předjímat. Z toho důvodu jsem chtěl takhle delikátní záležitost okamžitě objasnit.

„Mód hlavního administrátora!“ řekl jsem a použil heslo, které bylo napsáno v manuálu k androidí sekretářce. „Bionico, přesně mi pověz, proč jsi přišla s tématem dát všem androidům nezávislost. Stejně tak mě zajímá, jak androidi vnímají budoucnost, kdyby jim byla nezávislost věnována.“

V tuto chvíli by nikdo nepokládal mou sekretářku za živou bytost. Její obličejové svaly zůstaly vypnuty a dívčin hlas zněl naprosto uměle.

„Předložení oficiální nabídky korunnímu princi Georgovi royl Inoky ton Mesfelle ve znění, na jakém se androidí společnost dohodla v hlasování. Šance přijetí návrhu v celé jeho šíři: maximálně sedmnáct procent. Šance přijetí návrhu bez nezávislosti pro androidy: osmdesát sedm procent. Při jednání s lidmi je vhodnější začít vyjednávat z pozice, která je pro nás výhodnější, abychom měli z čeho ustoupit a dosáhnout kompromisu. Z toho důvodu zahrneme do návrhu i bod s nezávislostí pro androidy, který však není pro vaše veličenstvo vhodný. Nejpravděpodobnější scénář, pokud by androidi získali nezávislost: roboti v nekontrolovatelné míře zaujmou veškerá zaměstnání, čímž vytlačí lidskou práci ze všech sektorů i oborů. Předpovídám, že by tato skutečnost velmi brzy vedla k rozbrojům mezi nezaměstnanou populací.“

„Chápu. Bionico, vrať se k normálnímu chování. Nastavit lidskost na maximum!“

Má asistentka zanaříkala, okamžitě se začervenala a sklopila oči k zemi.

„Bionico, všem androidům Říše pošli mou oficiální nabídku. Po přestěhování na mé území budou androidi osvobozeni od placení provizí firmám, které je vyrobily. Nabídnu jim také ochranu před jejich bývalými majiteli. Pracující androidi budou ze mzdy odvádět desetiprocentní daň Státu Unatari, stejně jako všichni ostatní pracovníci. Majetek, peníze a investice androidů budou chráněny vládou. Bohužel jim však zatím nemůžu dát plnou nezávislost, jelikož takové rozhodnutí vyžaduje velmi pečlivé promyšlení. Androidi, kteří mou nabídku přijmou, musí během následujících tří až čtyř dnů dorazit do systému Tialla nebo na Forepost-11. A do budoucna chci, abys věděla, že od své sekretářky neočekávám jen osobní přízeň, ale také vyšší podporu mých zájmů a nikoli cizích. To je vše. Můžeš jít. A pošli sem Aritu.“

O několik sekund později otevřela dveře do pokoje baculatá rusovláska a vešla dovnitř.

„Princi Georgi, nejsem si jistý, o čem jste tu s Bionicou mluvili, ale androidí kráska vyšla rudá hanbou!“ zasmál se Arita a svou podobu změnil na šedovlasého kapitána Hvězdného podvraťáka.

„Pro tebe mám také připraven neméně šokující návrh,“ slíbil jsem. „Potřebuji, abys zkontaktoval svou rasu a zjistil, zda by bylo možno vytvořit skupinu třeba dvaceti Arita Isejeků, kteří by inkognito pracovali v lidském prostředí.“

„Princi Georgi, žádám vás, abyste vyjasnil účel vytvoření skupiny.“ V hlase Arity nezůstala ani nejmenší známka dřívějšího veselí.

„Musí se dokázat volně pohybovat všemi teritorii Říše, měnit vzhled a nepřitahovat nechtěnou pozornost bezpečnostních složek. Hlavním cílem jejich práce bude brzdit nepřátelské vojenské síly. V podobách generálů a admirálů vydávat podivné a sabotážní rozkazy vojákům a flotilám, diskreditovat politiky ze seznamu, který mám připraven, tím, že budete přitahovat pozornost společnosti bláznivým a skandálním jednáním. Ve zkratce dělejte to samé, co jste posledních dvě stě let prováděli ve válce s Rojem.“

Starý muž sedící naproti mně se spokojeně zasmál.

„Byl bych schopen dát dohromady tým dvaceti Aritů. Dokonce bych dokázal využít zkušenosti, které jsem tady získal, a vysvětlit ostatním, jak do lidské společnosti co nejlépe zapadnout. Mám však dvě podmínky. Za prvé, tento plán musí posvětit královna Nai Igir. Všichni jsme teď jejími poddanými. V případě prozrazení by vaši nepřátele nekladli vinu jen vám, ale i celému Roji. Za druhé, cena takhle unikátní služby bude velmi vysoká. Každého ze špionů je potřeba vytrénovat, dostat ho za nepřátelskou linii a vybavit ho odpovídajícími dokumenty, což bude stát pět milionů kreditů na jednoho.“

„Pět milionů? To je cena lehkého křižníku plně vybaveného nejmodernější municí!“ vyskočil jsem.

Arita s mou reakcí nesouhlasil a zasmál se, čímž odhalil své žluté zuby.

„Jeden křižník, i kdyby to byl nejlepší ze všech křižníků, nijak podstatně nezmění rozložení sil ve válce s velkými rody. Dobře zvolený a načasovaný rozkaz velitele, ať už půjde o zavelení k ústupu, provedení nevhodného manévru, nebo zapnutí toho či onoho majáku, může změnit průběh celé války.“

Začal jsem na desce stolu zamyšleně bubnovat prsty. Pět milionů za jednoho špiona se mi zdálo být dost peněz. Ale možnost využít Arity k zasetí chaosu v řadách nepřátel otvírala nespočet dveří.

„Dobrá, Arito. Na setkání s královnou Roje se připravuji i tak, aspoň mám další důvod k ní letět. Sto milionů kreditů za dvacet špionů je skutečně vysoká cena, ale pokusím se peníze získat.“

„Moudré rozhodnutí, princi Georgi,“ usmál se šedivějící kapitán a změnil svou podobu zpět na rusovlasou dívku. „S množstvím špionů a sabotérů ve vesmíru, kteří budou vašemu veličenstvu k dispozici, rychle zjistíte, proč Roj během dvě stě let trvající války s Arity nedosáhnul ani jednoho výraznějšího vítězství.“

BOD ZLOMU

Práce s veřejností připravená Katerinou ton Mesfelle dosáhla nepředstavitelných výsledků. Bez nejmenších pochyb šlo o doposud nejlepší počin mé sestřenice. Skutečně mistrovská práce. Dokázala, jak lze masmédia jednoduše využít k šíření propagandy. Postavení vládce Oranžového rodu klesalo ke dnu jako kámen hozený do vody a dokonce se propadlo až do záporných čísel. Obvinili jsme ho z nezákonného sledování civilistů, z korupce, ze zpronevěry a navrch jsme ještě přihodili mnoho porušení aristokratického kodexu, která by mohla vést až ke ztrátě jeho titulu. Došlo to až tak daleko, že tisková služba Oranžového rodu přestala přijímat zprávy a utápěla se hluboko pod vlnou nelibosti, která se na ně valila od naštvaných občanů Říše.

Celý problém se rozrostl do takové šíře, že ani Trůnní svět nemohl zůstat neutrální. Právě v tu chvíli náš útok vyvrcholil. Sekretariát císaře odeslal vévodovi Avalle royl Anjer ton Mesfelle otevřený dopis, ve kterém vládci Oranžového rodu důrazně doporučuje okamžitě v nezákonných aktivitách namířených na civilisty přestat a provést co nejtvrdší kroky vůči zaměstnancům Oranžového rodu, kteří tuhle činnost umožnili. Celou záležitost označili za porušování lidských práv. Podle neoficiálních zpráv po přečtení dopisu vládce Oranžového rodu dostal infarkt.

Nebylo složité pochopit, že po obdržení jednoznačného varování žádné podřízené vévody Avalla ani nenapadlo kohokoli zadržet či vyslýchat. Přepravní lodě a charterové linky směrem k Unatari a Tialle praskaly ve švech.

O tři dny později mi asistentka Ayna pověděla, že všichni lidé ze seznamu evakuovaných dorazili do bezpečných lokalit. V ten samý den mi Paul ton Akad oznámil splnění svého úkolu. Veškeré strategické suroviny, léky a další věci byly bez problému doručeny. V tom případě nebyl důvod nadále oddalovat prohlášení nezávislosti Unatari. Konečně jsem vydal výsadkářským skupinám dlouho připravovaný rozkaz k obsazení warpových majáků.

Útok začal ze čtyř směrů najednou. Dobytí šesti stanic mělo proběhnout současně. Výsadkové lodě z Hnelle s krytím bojových lodí unatarské flotily obsadily systém Tialla, kde mám pro můj nový Stát odloženou spoustu tun nákladu. Druhá skupina výsadkových lodí dostala pod kontrolu Forepost-11 a odstřihla spojení mezi Sektory sedm a osm. Další část unatarské flotily doletěla ze systému Sigur na Forepost-12. Chameleoni získali pod svou kontrolu Sss a Kolonii Li. A úplně na konec flotila ze systému Oort přiletěla na Forepost-13 a obsadila ho. Díky sehranosti našich týmů se mi podařilo propojit dříve oddělené systémy do jedné zóny.

V druhém kroku mého plánu stálo získat systémy Vorta, Uzavřené laboratoře, Unguay, Parn a Forepost-31. To by geopolitickou situaci vrátilo do stavu, ve kterém se nacházela o osm měsíců dřív, kdy mi patřilo dvacet systémů. Přesně hodinu před vyskočením mých lodí z warpových tunelů jsem podle rady Kateriny ton Mesfelle kontaktoval několik vlivných osob v hierarchii Oranžového rodu, aby vojenská operace, která měla zanedlouho vypuknout, nebyla úplně neočekávaná. Nejdříve jsem svým spojařům rozkázal spojit mě s mým dvojčetem, korunní princeznou Violettou royl Inoky ton Mesfelle-Damir.

Ledová princezna si zrovna užívala bublinkovou koupel, ale ani přesto neodmítla rozhovor se svým bratrem. Její sluhové připevnili obrazovku ke stříbrnému okraji vany, na kterém jako vojáci stály nejrůznější oleje, balzámy, vodičky a další kosmetické přípravky, kterým rozumí jen ženy. Violetta si klidně vyposlechla mou zprávu a výraz v jejím obličeji zůstal po celou dobu neměnný. Ačkoli úplně na konci se s lehkým nádechem nespokojenosti ušklíbla:

„A co tě k tomu přimělo, Georgi? Vždyť jsme na pohřbu našeho otce uzavřeli úplně jinou dohodu. Měl jsi využít svou červenovlasou přítelkyni k tomu, aby mi vyčistila cestu ke křeslu vévodkyně Oranžového rodu, a já jsem za to finančně podporovala všechny tvé hříchy.“

Stálo mě spoustu sil nedat na sobě znát překvapení. Violetta mluvila naprosto bez obalu. Utřídil jsem si myšlenky a pokračoval:

„Vzpomínám si, sestřičko. Jenže nás ten styl ‚hlavou proti zdi‘ nikam neposunul. Miya přeci jen není všemocná. Má žena navíc svými činy nesmí vzbuzovat přílišnou pozornost. Naše dohoda stále platí, ale trochu se změnila cesta, která povede k jejímu naplnění. Mezi tebou a trůnem Oranžového rodu stojí jen vévoda Avalle royl Anjer a jeho dvě sestry, korunní princezny Inessa royl George a Silva royl George. Jsem si jistý, že sestry dokážeme nějak přesvědčit. Ony se stejně zajímají jen o luxus. Když jim přislíbíš vyšší životní standard, rády ti uhnou z cesty. S vévodou Avallem se však naopak musí jednat silou a přesně to mám v plánu.“

„V cestě stojí ještě náš bratr Roben,“ připomněla mi sestra.

„O Robena se zatím zajímat nepotřebujeme. Je k nám stále docela loajální, což se velmi hodí, když jsme obklíčeni nepřáteli.“

Sestra se na chvíli zamyslela, pak přikývla a jasně pronesla:

„Dobrá, bratře. Dělej, co považuješ za nutné. Nebudu se do tvých plánů plést. V této válce zůstane má flotila neutrální, ať si vévoda Avalle zuří, jak chce. A co se týká platby, bylo mi zaplaceno už dlouho předem.“

Obrazovka zčernala a já si zamyšleně třel zpocené spánky. Tak o to šlo! Zjistil jsem, že jsem se sestrou kdysi dávno uzavřel dohodu. Měl jsem Violettě pomoci zbavit se všech konkurentů na trůn Oranžového rodu a dopomoci jí k titulu vévodkyně. Proto minule tak rychle souhlasila s poskytnutí pomoci pro sesazení vévody Paola. Sestra si myslela, že šlo o plán nutný k plnění naší dohody.

Další na mém seznamu kontaktů stála Svetlana ton Mesfelle, udatná válečnice a velitelka flotily perimetru Sektoru devět. Náš rozhovor se táhl dlouhou dobu a nebyl nijak jednoduchý, ačkoli jsem ani nic jiného nečekal, protože jde o neteř momentálního vévody. Nakonec jsem však dostal to, o co mi šlo. Flotila Sektoru devět se války nezúčastní.

„Georgi, vážím si tvé upřímnosti a pomoci, kterou jsi mi kdysi poskytl, ale pochop mě. Nemůžu bojovat proti svému strýci. On je ten, díky komu jsem pozici velitelky flotily získala. Tvůj Stát se Sektorem devět nesousedí, takže můžu pronášet výhružky, nadávat na tebe a vyjadřovat veškerou morální podporu Oranžovému rodu. Nicméně má flotila nepřekročí hranice Sektoru devět a tím zůstane v této vnitřní záležitosti jen pouhým přihlížejícím. Pokud se snad někdy v budoucnu bude osudu zdát příhodné, aby naše teritoria sdílela totožnou hranici, budeme si muset znovu promluvit.“

Přibližně podobnou konverzaci jsem vedl i s Maratem ton Mesfelle, velitelem flotily perimetru Sektoru sedm. Po vyslechnutí novinek se Marat rozesmál:

„Georgi, proč ti jde o to, co si myslím? Vždyť jsem důkladně studoval tvé metody a za nic na světě bych neuvěřil, že sis předem nezajistil odříznutí jediné cesty mezi Sektory osm a sedm!“

„No to jsem si samozřejmě zajistil,“ přiznal jsem. „Za dvacet minut se pod mou kontrolu dostanou stanice Tialla a Forepost-11, jejichž majáky budou okamžitě vypnuty.“

„Tak to vidíš, Georgi! Vévoda Avalle brzo rozkáže, abychom vypnuli majáky v Sektoru sedm, a naše flotily se nikdy na bojišti nesetkají. Ačkoli… Pokud tvá nová vláda dokáže několik měsíců přežít, zamyslím se nad tvou nabídkou, abychom se k tobě připojili. V hloubce svého srdce jsem celý na tvé straně, Georgi. Hodně štěstí!“

Nedokázal jsem se spojit se svým bratrem. Sekretář korunního prince Robena royl Inoky mi oznámil, že můj starší bratr „má za sebou spoustu náročné práce a nyní je velmi unaven“. Je hrozná škoda, že se Roben rozhodl ztřískat zrovna teď. Okolo sytému Tesse se chystala propuknout bouře aktivit, ale můj bratr sám sebe odstranil ze seznamu politicky aktivních hráčů.

Do proslovu zbývalo ještě dost času, a také proto jsem se rozhodl zavolat vládci Purpurového rodu, vévodovi Takuro royl Andor, abych i jeho stihl včas varovat. V minulosti se ke mně starý muž choval dobrosrdečně, a proto si u mě vysloužil dobrou pověst. A musím říct, že mé spontánní rozhodnutí se ukázalo být oboustranně výhodné. Vévoda mě pozorně vyslechl a zamyšleně odpověděl:

„Georgi, znovu ses osvědčil jako dobrý muž. Už jsem začínal o tvé povaze pochybovat, ale mé domněnky se ukázaly jako chybné. Můžeš si být jistý, že během mého života nebude Purpurový rod nové vládě házet klacky pod nohy. Abych ti tvou upřímnost oplatil stejnou mincí, předám ti velmi důležitou informaci. Před čtyřmi dny jsem dal Zelenému rodu povolení přeletět s jejich První flotilou teritoriem Purpurového rodu. Jejich armáda dosahuje počtu tisíc pět set lodí a právě teď se nachází v mém perimetru Sektoru šest. Flotile velí korunní princ Demyen royl Amelius ton Lavaelle, první následník trůnu Zeleného rodu. Má se sebou mnoho zkušených důstojníků a admirálů. Demyen přísahal pomstít smrt svých bratranců, Kena a Riga, které zabil tvůj bodyguard. Jistě se nezastaví před ničím. Za tři dny vletí První flotila Zeleného rodu do perimetru Sektoru sedm a bude pokračovat ke tvé hlavní planetě. Pokud vím, i vládce Oranžového rodu už těmto lodím povolení k průletu jeho teritoriem dal.“

„Díky za varování, vévodo. Myslím si, že dokážu těmto hostům připravit vřelé přivítání!“

Otevřel jsem interface, vybral záložku osobní vztahy a poslal vévodovi Takuro royl Andor zvýšení o patnáct bodů na úroveň „přátelství“. Ihned poté přišla jeho odpověď:

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Purpurovým rodem (Říše) se zlepšil.

Aktuální názor Purpurového rodu (Říše) na tebe: +20 (důvěryhodný)

Když jsem vypnul obrazovku, zavolal jsem plukovníka Gora ton Volfa.

„Došlo k malé změně plánů. Skupiny vyslané na warpové majáky systémů Parn, Uzavřené laboratoře a Forepost-31 majáky zajmou, ale žádným činem neprozradí svou přítomnost. Potřebujeme, aby si celá Říše myslela, že tyto systémy stále pod svou kontrolou drží Oranžový rod, jako tomu bylo doposud. Chtěl bych pro skupinu nezvaných hostů přichystat takové malé překvapení.“

Neměl jsem se čeho obávat. Během posledních dnů došlo k pečlivé analýze všech detailů mého proslovu a ten prošel úpravou pod dohledem celého týmu kameramanů, režisérů a psychologů. Právě proto jsem, přesně jak stálo ve scénáři, kamerám předložil emocionální vyprávění o obrovské nespravedlnosti pocházející od Oranžového rodu. Korupce, chamtivost, nespravedlivé přidělování vojenských trofejí, dohled nad válečnými hrdiny i jejich rodinami a temné hry za oponou se ukázaly být charakteristickým znakem vlády Oranžového rodu. A samotný vládce Oranžového rodu se jednoduše předvedl jako nevhodný k zastávání svého postavení. Tak zněla hlavní obvinění, která jsem přednesl. Nevynechal jsem ani zradu syna vládce Oranžového rodu. Jako velitel jmenovaný osobně vévodou Avallem vedl flotilu pěti set lodí vstříc jisté smrti, zatímco sám se okamžitě a bez boje vzdal. Díky tomu cizáci nezískali pouze drahou bojovou loď, ale přivlastnili si i přístup k tajným lidským komunikačním systémům, algoritmům k šifrování signálů, vojenským mapám, souřadnicím k dokům a vojenským základnám a seznamy důstojníků Oranžového rodu i štábu…

Na konci byl divák připraven na oficiální zprávu, konstatující, že Stát Unatari od Oranžového rodu odchází:

Pozor! Právě vznikl Stát Unatari

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Unatari

Stát Unatari získal vládu nad systémem Unatari

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Hnelle

Stát Unatari získal vládu nad systémem Hnelle

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Sigur

Stát Unatari získal vládu nad systémem Sigur

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Sss

Stát Unatari získal vládu nad systémem Sss

Oranžový rod v jednu chvíli přišel o patnáct systémů, které se staly základem pro Stát Unatari! Divákům byl celý seznam systémů předložen na obrazovkách. Těm, kteří užívali oční implantáty, se zpráva zobrazila v jejich vnitřním systému. Ještě než se diváci probrali z šoku, pronesl jsem, že Stát Unatari zůstane součástí Říše a jeho loajalita k císaři zůstává stále stejně silná jako doposud.

Sám sebe jsem určil vládcem nově ustavené vlády, což změnilo informace o mé osobě:

Georg royl Inoky ton Mesfelle, korunní princ Říše, vládce Unatari

Má právoplatná manželka Miya Mesfelle ihned obdržela titul: královna Unatari Miya ton Mesfelle. K jejímu titulu se však nevázala další práva. Po všech nesrovnalostech v Miyiných historkách jsem své ženě už v ničem nevěřil. Proto jsem královně upřel možnost nárokovat si ve Státu Unatari jakékoli potencionální místo ve vedení.

Dále jsem uznal všechny své tři děti jakožto rovnocenné v právech a rozhodl, že o pořadí k trůnu bude rozhodovat prvorozenectví. Z toho důvodu získaly korunní princezny Likanna a Deianna k ostatním svým titulům navíc titul: princezna Unatari. Měsíční chlapec Georg Mesfelle se stal princem Georgem royl Georg ton Mesfelle-Unatari nebo jednoduše princ Georg royl Unatari.

Jelikož všechny tři děti nebyly dostatečně staré, získaly oficiální poručníky. Ke korunní princezně Likanně jsem jmenoval jejího děda, vládce království Fastel, krále Valesy royl Pir ton Fastel. Díky tomu získal ve Státu Unatari poradní hlas a právo nakládat s majetkem své vnučky (samozřejmě jen s mým schválením). Pro korunní princeznu Deiu jsem jmenoval její matku, královnu Miyu. Poručnicí prince George byla jmenována má bývalá favoritka, princezna Astra, která rovněž obdržela titul princezna Unatari a zařadila se v následnickém pořadí na čtvrté místo za mé děti.

Sestřenice Katerina ton Mesfelle byla jmenována vévodkyní Katerinou royl Unatari a její manžel Corwin se stal novým vévodou. Ostatní aristokratická místa mého státu zůstala otevřená, ale se svou sestřenkou jsme už sestavili seznam jmen, která se stanou součástí naší oficiální evidence.

Po oznámení aristokratických titulů jsem divákům pověděl o struktuře unatarské vlády. Katerina royl Unatari byla jmenována na pozici ministryně komunikací. Plukovník Gor ton Vulf se stane ministrem obrany. Admirál Mike ton Akad byl jmenován vesmírným vojenským náčelníkem, čímž se stane velitelem nejen základny na Tlusťošce Joan, ale také mnoha talentovaných kapitánů mé flotily. Bionica (něco takového bylo pro androida neslýchané) byla oficiálně jmenována ministryní financí Státu Unatari a udržela si pozici mé asistentky a překladatelky. Popori de Cacha se stal velitelem unatarské Bezpečnostní služby a získal velkou řadu pravomocí.

Za výčtem nových jmenování si mnozí diváci nevšimli zprávy, že všichni androidi přebývající ve Státu Unatari nově nemusí ze svých výplat platit provize výrobním společnostem a od této chvíle platí daně vládě ve stejné výši jako živí pracovníci. Bionica mě, což musím zmínit, ujistila, že tato informace byla snad ze všech zpráv tou nejdůležitější, protože díky tomu se Stát Unatari dostal u robotů na první místo preferovaných pracovišť. No, však uvidíme. Podle údajů Paula ton Akada už pod mou novou vládou pracovalo více než šest milionů nejrůznějších modelů androidů. Naprostá většina z nich přiletěla v balících jen před pár dny. Bylo mi řečeno, že sklady na Tialle jsou přeplněny kontejnery nacpané androidy. Takové množství pracovních sil nám umožní zaplnit všechna pracovní místa aktuálně zející prázdnotou a do budoucna můžeme bez obav přijít s novými projekty.

Úplně nakonec jsem divákům pověděl, na jakých principech bude Stát Unatari postaven. Unatari jako součást Říše bezpodmínečně přijímá všechny spojenecké i vojenské závazky a garantuje svou podporu Říši v jakýchkoli vnějších konfliktech. Tím jsem dal najevo, že se Unatari hned od prvního dne své existence připojuje k válce s cizáky a garantuje podporu všem silám, které s cizáky bojují. Oficiálně jsem potvrdil, že je unatarská flotila připravena pomoci Červenému rodu z důvodu jeho velmi složité pozice. Cizáci prorazili obranu Červeného rodu, kvůli čemuž rod přišel o dvě třetiny svého teritoria.

Červený rod však sídlil hodně daleko a mé sliby zazněly jen jako vzletná slova. Minimálně pro tuto chvíli. S Červeným rodem jsme nesdíleli ani kousek hranic a dostat jakékoli lodě z Unatari do problémového perimetru Sektoru čtrnáct bude velmi složitý úkol. Pro mou vládu bylo daleko naléhavější vyjasnit si vztah k Oranžovému rodu. Ihned jsem položil základy. Dokud vládcem zůstane vévoda Avalle royl Anjer, který své jméno tak hnusně pošpinil, nebude o dobrých sousedských vztazích řeč. Vyjmenoval jsem požadavky, které by nám smírný vztah umožnily: změna vedení Oranžového rodu a kompenzace ve výši jedné miliardy kreditů za nelegální příjmy ze systému Tivalle.

Roj, další soused nové vlády, byl ujištěn, že veškeré dohody sjednané s korunním princem Georgem budou dodrženy. Navíc jsem jim také nabídl pomoc při osvobozování systémů uchvácených cizáky.

„Byl to dobrý projev. Velmi úctyhodný. Předložil jsi vyčerpávající argumenty a dobrá vysvětlení. Divákům se to jistě líbilo,“ pochválila mě sestřenice, když jsem odpočíval ve svém křesle a pomalu usrkával „horkou kávu“, kterou mi přinesla Bionica.

Na stole přede mnou stál totožný hrnek naplněný aromatickým nápojem. Ayna a Bionica se nedokázaly dohodnout, která z nich má nápoj korunnímu princi přinést. Proto mi dívky najednou přinesly dva hrnky a ostražitě se přitom jedna po druhé dívaly.

Na sestřenku jsem se usmál a řekl:

„Pořád mi od všech možných frakcí a lidí přichází další a další dopisy i zprávy ohledně změny vztahů. Zrovna jsem překonal hranici čtyřiceti tisíc nepřečtených zpráv.“

„Já taky,“ pokývala hlavou Katerina. „Ještě se jimi ale nechci zabývat. Nejdřív musí ten příval zeslábnout. Má sláva roste, ale postavení spadlo jen o pár bodů, což je dost překvapivé.“

Charakteristika mé postavy se chovala podobně. Sláva už vyšplhala na +50, ale postavení se stále drželo okolo –40 a neustále kousek rostlo a opět klesalo.

VÁLKA! Oranžový rod vyhlásil Státu Unatari válku

Podle toho, jak moje sestřenice pokrčila rameny, přišlo stejné oznámení i jí.

„Vaše veličenstvo, příchozí hovor z hlavního systému Oranžového rodu!“ Spojař, který se objevil ve dveřích, mě jako první oslovil mým novým titulem.

„Vévoda Avalle royl Anjer po mém proslovu konečně přišel k rozumu! Vypadá to, že mi chce jaksepatří odpovědět,“ zasmál jsem se. Nestihl jsem však dát svolení k propojení hovoru, jelikož v mé hlavě zazněl varovný Flořin hlas:

„Korunní princi, za žádných okolností hovor nepřijímejte! Nevolá vám vévoda Avalle, ale jeho pravdohledačka Marian Sabati! Cítím, že není sama! Stojí okolo ní několik psionistek, které Oranžový rod shromáždil pro soustředěný útok. Mají v plánu vás zabít!“

Aha! V žilách se mi začala vařit krev. No, začal si sám. V hlavě se mi okamžitě objevilo řešení. Všechny pravdohledačky Oranžového rodu byly koncentrovány na útok, tudíž žádná nebude hlídat vévodu samotného… Navíc se vévoda nejspíš nacházel úplně jinde, aby později mohl tvrdit, že o útoku vůbec nic netušil.

„Okamžitě mi sem přiveďte Aritu!“ rozkázal jsem.

Spojaři jsem řekl, aby volajícího zdvořile požádal, aby chvíli vydržel na lince. Měl mu třeba říct, že se korunní princ Georg převléká a za tři až čtyři minuty bude k dispozici.

O třicet sekund později se přede mnou objevil Arita a změnil se do podoby rusovlasé Bionicy.

„Vezmi na sebe mou podobu, jdi do mé pracovny a za pár minut přijmi hovor Oranžového rodu. Pokud se tě budou snažit zabít, jednoduše zmiz. Proměň se třeba na mrak, jak to máš ve zvyku.“

Bioničin klon se na nic neptal a během chůze do mé kanceláře se změnil na tlustého a podivného muže oblečeného do tmavě modré vojenské uniformy. Bože, skutečně doufám, že nevypadám takhle! To je hrozný pohled! Do cvičebního režimu musím denně přidat hodinu plavání. Ne! Prostě odmítám mít postavu podobnou hrušce!

„A teď chci, abyste zařídili další hovor. Požádejte o spojení s vládcem Oranžového rodu, ale neříkejte jim, že volá korunní princ Georg. Vymyslete si, že volá ‚jeden z jeho tělesných strážců‘. Kamera bude zabírat mou pravdohledačku!“

„Floro, víš, co máš dělat!“

„Ano, korunní princi Georgi. Miya mě naučila způsob, jak člověka zabít.“

Katerina otevřela ústa a chtěla, abych jí své rozhodnutí vysvětlil. Já jí však na rty položil ukazováček, aby přestala mluvit. Všichni okolo se zastavili. Nervózně jsem pozoroval hodiny. Uplynulo třicet sekund, když mi před oči vyskočila nová zpráva:

Vládce Oranžového rodu, vévoda Avalle royl Anjer ton Mesfelle, zemřel ve věku 218 let.

Fungovalo to! Katerina se na mě podívala. Její zorničky se strachem rozšířily, když si uvědomila, co se stalo. Uběhly další dvě minuty a objevila se další zpráva.

POZOR! Novou vládkyní Oranžového rodu se stala vévodkyně Inessa royl George ton Mesfelle (57,8% hlasů)

V tu chvíli do pokoje vplul bílý mrak, který se přeměnil do podoby velice naštvaného kapitána Hvězdného podvraťáka. Šedivějící kapitán se se zasténáním svalil do širokého křesla, otočil se na mě a řekl:

„Nemají Arity moc v lásce. Okamžitě se mě snažily zabít. Stačil jsem zapnout obrazovku, když v tom na mě jakousi podivnou energií zaútočila celá horda démonických žen v černých róbách. Dokonce jsem je nestihl ani pozdravit. Bolelo to, to vám řeknu. Dokonce moc! Většina vnitřních orgánů se rozprskla, krev mi začala v žilách vařit a zničily mi i nervové buňky. Pokud tomu dobře rozumím, taková zranění by pro člověka znamenala smrt. Je dobře, že se tyto pravdohledačky ještě nesetkaly s mým druhem. Nemají nejmenší tušení, jak jednoho z nás zabít.“

„Nech mě hádat. Je v tom vysavač?“ pronesla Katerina očividný vtip, ale Arita z nějakého důvodu jen ztuhl.

Vložil jsem se do hovoru, abych ho trochu uklidnil.

„Arito, snažili se zabít mě, a proto ti chci poděkovat. Jelikož jejich útok přišel jako první, nikdo v celé Říši nemá právo mi mou odvetu vyčítat! Katerino, zajisti, aby se tato skutečnost objevila v tiskovém prohlášení Státu Unatari.“

VÁLKA! Zelený rod vyhlásil válku Státu Unatari

VÁLKA! Modrý rod vyhlásil válku Státu Unatari

Chvíli jsem vyčkával, ale od Červeného nebo Purpurového rodu nic nepřicházelo.

„Zelenému rozumím, to jsem čekal, ale zajímá mě, co naštvalo Modré?“ zeptal jsem se překvapeně a otočil se na sestřenici.

Katerina se zamyslela a pak odpověděla:

„Modrý rod má se Zeleným spoustu rodinných pout. V jednu chvíli se oba rody dokonce chtěly spojit, ale Trůnní svět to nepovolil. Podle mě se Modří prostě jen snaží podpořit své blízké příbuzné. Možná však důvod leží úplně někde jinde. Jejich problémy jsou podobné těm, kterými trpí Oranžový rod. Některé z více průmyslově rozvinutějších a bohatších systémů se od Modrého rodu snaží už mnoho let odtrhnout. Systémy se spojily v organizaci zvanou Syndikát a vyhlásily nezávislost ve finančních rozhodnutích. Nakonec byl vládce Modrého rodu přinucen k mnoha ústupkům, aby systémy Syndikátu pod svou nadvládou udržel. Podle mne se vévoda Modrého rodu obává, že by unatarská nezávislost mohla sloužit jako nakažlivý příklad. V každém případě však s námi Modrý rod nesdílí žádnou hranici, a proto je jejich vyhlášení války spíše formalitou.“

V tom jsem se svou sestřenicí souhlasil. Modrý rod neměl reálnou možnost s námi změřit síly. Sestřenčinu pozornost jsem však zaměřil na Červený a Purpurový rod, které se k válce ještě nepřipojily.

„Myslím, že budeme ještě muset několik hodin počkat, než to budeme moci přijmout za hotovou věc, Georgi. Purpurový rod je k nám docela loajální, a proto je jejich nepřipojení se k válce logické. Co se však týká Červeného rodu… Asi máš pravdu. Vypadá to podivně. Normálně mají stratégové velkých rodů pro každou eventualitu připraveny plány, a pokud se určité podmínky naplní, válka je vyhlášena okamžitě. Podle mě je trochu zmátla část tvého projevu, ve kterém jsi Červenému rodu slíbil vojenskou pomoc. V poslední chvíli asi vůči Unatari změnili svůj postoj. Červený rod nemá problém spolupracovat s kýmkoli, kdo je dokáže zachránit od naprostého vyhlazení. Hlavní město Červeného rodu padlo před třemi měsíci a Sektor čtrnáct je prakticky v troskách. Situace v Sektoru patnáct není o nic lepší. Jediná věc, která dokáže tažení cizáků zastavit je přímý zásah První říšské flotily. I tak by však ze svého teritoria nezískali nic moc nazpět…“

Zbytek slov mé sestřenice byl přerušen příchodem spojaře, který mi oznámil, že s korunním princem Georgem chce mluvit panovník království Fastel. Dal jsem k hovoru svolení a na obrazovce se objevil můj bývalý tchán.

Valesy royl Pir ton Fastel, panovník království Fastel

Věk: 79

Zdvořile jsem panovníka pozdravil a on se mi uklonil.

„Georgi, rád bych prodiskutoval některé záležitosti, které jsi ve svém proslovu nakousl. Nejdříve ze všeho Lika… Mám chápat, že je má vnučka uznána princeznou a v následnictví na trůn Státu Unatari jí patří první místo?“

Tuto informaci jsem potvrdil a taky připomněl, že Likaniny zájmy bude až do doby, kdy princezna dosáhne požadovaného věku, hájit on. Tato skutečnost mu taky dala právo hlasovat za ni v radě státu. Král, očividně spokojen, kývl a rozhodným hlasem pronesl:

„Korunní princi Georgi, rád bych věděl, za jakých podmínek by do Státu Unatari bylo přijato království Fastel.“

Vládce Fastelu, když uviděl můj a Katerinin překvapený výraz, ochotně svá slova vysvětlil:

„Problém všech malých království spočívá v tom, že naše urozené tituly na jiných světech vůbec nic neznamenají. Když se mé dceři Martě podařilo dosáhnout legální svatby s korunním princem Říše, pokládali jsme to za skutečný milník a průlom v naší mnohaleté izolaci. Nezměnilo se však vůbec nic. Princezny, hrabata, ani baroni Fastelu nezískali u Oranžového rodu ani v Trůnním světě skutečné tituly. Teď však vidím možnost, jak z naší situace vyklouznout a společně pracovat pro vzájemný prospěch. Nově vytvořený Stát Unatari by v království Fastel získal silného spojence, kde na dvou obyvatelných planetách s docela rozvinutým průmyslem žije čtyřicet sedm milionů lidí. Oplátkou za to by fastelská aristokracie chtěla, aby jejich tituly byly oficiálně uznány novou vládou.“

Rychle jsem se zamyslel nad možnostmi. Měl jsem šanci téměř za nic posílit své postavení, což je příležitost, která se neobjevuje nijak často. Musel jsem tuto chvíli využít.

„Dobrá, mé podmínky zní následovně. Fastelská flotila musí okamžitě letět do systému Varan a zabrat stanici včetně vojenských doků Oranžového rodu. Warpový maják systému Varan následně ihned vypne. Poté budou oba systémy, tedy Fastel a Varan, přijaty do Státu Unatari. Vy osobně získáte titul vévody Unatari a nadále budete spravovat systém Fastel. Navíc se ocitnete v popředí unatarské politiky. Váš starší syn, Niko, bude jmenován hrabětem Unatari a doživotně získá systém Varan. Bude mu taktéž přidělena pozice v následnictví na trůn Státu Unatari. Konkrétně sedmé místo, hned za vévodu Corwinem royl Unatari. Všichni ostatní aristokraté království Fastel získají oficiální tituly. Hodnosti vašich vojenských důstojníků flotil i armád zůstanou zachovány.“

Muž se zamyslel. Jistě čekal víc a nejspíš si chtěl zachovat svůj titul krále a nezávislost.

„Georgi, nejsem připraven ti okamžitě odpovědět. Potřebuji nějaký čas,“ pronesl panovník a hovor ukončil.

„Proč jsi bývalému tchánovi přednesl tak tvrdé požadavky?“ zajímala se sestřenka.

„Nevyžaduji po něm nic nesplnitelného. Pokud král chce, aby tituly jeho příbuzných něco znamenaly nejen v systému Fastel, ale i v dalších dvaceti systémech, bude muset nejdříve prokázat, že umí být užitečný.“

Hrozně šílený den… Cítil jsem se neskutečně unavený. Vydal jsem až příliš emocionální energie. Navíc tukem zatížené tělo korunního prince George nebylo v nejmenším schopno držet krok s plánem aktivit, do kterých jsem ho posledních několik dní nutil. Všechen ten pohyb, schůzky a vyjednávání bylo samo o sobě dost náročné, ale realita mé plány trochu upravovala. Například teď bych správně měl letět do Astorimmy, abych promluvil k ministrům. Následně bych se měl přepravit na palubu Královny hříchu a odletět vyjednávat s Isejeky. Můj krevní tlak však po posledních dnech vyskakoval až do nebes a hlava bolestí jen třeštila. Proto mi můj osobní doktor Nicosid Brandt vnutil léky a předepsal odpočinek na lůžku.

S doktorem jsem se nehádal. Je to skutečně prvotřídní specialista a bez závažných zdravotních důvodů by mi pohyb neomezil. I tak je však Nicosid Brandt doktor a ne stratég či politik. Vnímá jen zprávy na zdravotní kartě pacienta a nebere v úvahu situaci, která se odehrává v pozadí. Nemohl jsem si dovolit ztratit ani minutu. Do doby, než mí nepřátelé přijdou zpátky k sobě, musím zvládnout spoustu úkolů.

Mělo by zaznít, že nová vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Inessa royl George ton Mesfelle rozhodně nelenila a okamžitě se vložila do příprav. Odmítla se účastnit vyjednávání a dokonce odmítla i jen vyslechnout mou sestřenici Katerinu royl Unatari. První rozkaz vévodkyně Inessy zněl spustit okamžitou celkovou blokádu informací, transportu a financí směrem k systémům nové vlády. Zpravodajské služby Oranžového rodu zmrazily bankovní účty bez výjimky všech společností, které cokoli dovezly na Tiallu nebo Unatari. Ředitele těchto společností zatkli. Nová vládkyně Oranžového rodu promluvila ke svým občanům plamennou řečí v duchu „naše proradné nepřátele porazíme“ a „naše loajalita je tisíckrát silnější než ta odpadlická“. Navíc oznámila tři nová pravidla. Kohokoli, kdo bude s Unatari obchodovat, uvězníme a jeho majetky zkonfiskujeme. Pokud s Unatari zůstanete ve styku, uvězníme vás a zaplatíte pokutu. Pokud Unatari podpoříte, budete zajat a popraven.

Nepřátelé prostě ihned spustili opatření. Vévodkyně poskládala dohromady loajální flotilu, shromáždila spojence a uskutečnila minimálně půlhodinový rozhovor s císařem (o tomto jsem se dozvěděl z oficiální zprávy sekretariátu Trůnního světa). Ztrácet v takovou chvíli čas únavou se podobalo přání zemřít. Proto jsem sice ležel na posteli se zavřenýma očima, jak doktor předepsal, ale i přes to, jak hrozně jsem se cítil, jsem pokračoval v práci ve svém vnitřním interface, četl zprávy a postupně odpovídal.

Pokračoval druhý krok mé ofenzívy. Přišly zprávy, že výsadkáři obsadili majáky Vorta, Unguay, Uzavřené laboratoře, Forepost-31 a Parn. První dva systémy už pod Stát Unatari oficiálně spadaly.

Oranžový rod ztratil nadvládu nad majákem systému Vorta

Stát Unatari získal nadvládu nad majákem systému Vorta

Oranžový rod ztratil nadvládu nad majákem systému Unguay

Stát Unatari získal nadvládu nad majákem systému Unguay

Kontrola nad třemi zbývajícími stanicemi byla potichu převzata útočnými skupinami, ale my se rozhodli tuto skutečnost ještě nezveřejňovat. Spočítali jsme si, že bychom mohli zvládnout zavřít obrovskou flotilu Zeleného rodu v jednom neobyvatelném systému mezi jejich aktuální pozicí a Unatari. Past byla tak očividná, že by se snad i mohla sklapnout. Poslední rozkaz, jaký jsem dle rady mé pravdohledačky vydal, zněl odsunout během několika dní veškeré živé bytosti ze stanic Parn, Uzavřených laboratoří a Forepostu-31 a přesunout na jejich místa androidy. Florianna si myslela, že by pravdohledačky Zeleného rodu mohly vycítit nějaký problém, pokud bych tu výměnu neprovedl.

Pro tuto chvíli zůstal nepřítel v nevědomosti a netušil, že ztratil i stanice Parn, Uzavřené laboratoře a Forepost-31. Mí lidé obsluhující tyto stanice obdrželi od Oranžového rodu rozkaz neodpovídat na žádosti Státu Unatari na zapnutí majáků a změnit šifrovací mechanismy. V následujících dnech se připravují odříznout Unatari komunikaci se zbytkem Říše. Tu informaci, spolu s novými kódy Oranžového rodu, jsem taktéž dostal od mých výsadkářů.

Zrovna jsem si užíval krátkou přestávku a chtěl si chvíli odpočinout, když v tom se naráz objevily zprávy, které jsem už ani neočekával:

Oranžový rod ztratil nadvládu nad systémem Varan

Stát Unatari získal nadvládu nad systémem Varan

Království Fastel ztratilo nadvládu nad systémem Fastel

Stát Unatari získal nadvládu nad systémem Fastel

Království Fastel přestalo existovat

Můj bývalý tchán konečně přijal můj návrh. Aniž bych otevřel oči, nařídil jsem Bionice, která potichu seděla v křesle vedle mě, aby potvrdila seznam aristokratů z bývalého království Fastel jako aristokraty Státu Unatari s tituly, které jsem jim přiřadil. Hned potom přišel hovor, který mě přinutil na vše zapomenout. Z Trůnního světa volala má dcera! Oči se mi okamžitě otevřely, já vyskočil, zapnul si co nejrychleji košili, prsty projel vlasy a hovor přijal.

Lika oblečená do pyžama seděla na kraji postele v tmavé ložnici, kterou osvětlovalo jen světlo vycházející z její obrazovky. Smaragdově zelené vlasy mé dcery byly rozcuchané a její tvář vypadala trochu napuchlá. Všiml jsem si dalších dvou postelí, na kterých oddychovaly dvě dívky.

„Táto, ani v nejmenším nechápu, co se to vlastně děje,“ přiznala se trochu zahanbeně Lika. „Nejdříve jsi pronesl rozzlobenou řeč a opustil Oranžový rod. Pak jsem se stala znovu princeznou a posunula se o deset pozic výš na seznamu aristokratů Oranžového rodu. Následně beze stopy zmizelo království Fastel a změnilo se mi příjmení. Mohl bys mi dvěma slovy vysvětlit, o co jde?“

Jak bych asi tak mohl všechny složité politické procesy vysvětlit dvěma slovy dvanáctileté holce? Usmál jsem se:

„Tvůj děda Valesy a já jsme se dohodli, že je poslední dobou docela nuda, a proto jsme se pustili do války se třemi velkými rody naráz.“

Lika se trochu váhavě zasmála.

„Už zase si děláš srandu, táto… Sám jsi přece novinářům říkal, že jsem dospělá. Vysvětli mi to jako normálnímu člověku.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Likannou royl Mesfelle-Unatari se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: –83 (naprostá nenávist)

„Není jednoduché to právě teď nějak normálně vysvětlit… ale zkusím to. Liko, kdysi dávno sis mi stěžovala, že jsi na seznamu následníků císaře, vévodkyně Oranžového rodu nebo královny Fastelu až strašně vzadu. No a já jsem vlastně jen pro tebe vytvořil nový seznam, na kterém ti patří první místo. Naše nová vláda obhospodařuje dvacet systémů. Tvůj děda Valesy naprosto podporuje mou myšlenky a své království Fastel připojil k novému Státu Unatari. Některým se samozřejmě mé změny nelíbily, proto jsem teď ve válce se třemi velkými rody najednou.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Likannou royl Mesfelle-Unatari se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: –68 (nenávist)

Lika chvíli nic neříkala, pak si zhluboka povzdechla a pronesla:

„Táto, v minulosti jsem ti řekla nějaké ošklivé věci. Ale nevnímej to, co ti systém píše. Ve skutečnosti mi moc chybíš. Můžu letět za tebou?“

PRVNÍ SPOJENCI

Už delší dobu na mě hleděla černá obrazovka, ale já před ní stále zamyšleně seděl. Ujistil jsem Liku, že bych ji rád měl u sebe a slíbil jí, že během několika hodin vymyslím způsob, jak ji přesunu do Unatari i navzdory blokádě Oranžového rodu. Rozhodně jsem nemohl doufat v to, že bych ji sem dostal skrz Sektor osm. Ale co třeba sedmička? Armáda Zeleného rodu má každým dnem přiletět, tudíž budou warpové majáky vypnuté, abychom jejich invazi zatrhli. Zbývala jediná možnost: Sektor devět. I k této cestě se vázaly jisté těžkosti.

Nepozorovaně proletět vesmírem Oranžového rodu je prakticky nemožné. Navíc jsem neměl nejmenší tušení, jak by nová vévodkyně zareagovala na loď přepravující mou dceru. Obával jsem se, že by mohli Liku zadržet. Otevřené uvěznění nedospělé korunní princezny je krok, ke kterému by se snad nikdo neodvážil. Takový čin by se dal přirovnat k vyhlášení války celé Říši, všem pěti velkým rodům, tuctům dalších království a všem spojencům zároveň. Pokud by se vévodkyně Inessa rozhodla tak nestoudně porušit říšský zákon, ještě téhož dne by ji její vlastní vojáci odstranili z trůnu a uvěznili. Nicméně by mohla dvanáctiletou dívku cestující samu přesunout pro „její vlastní bezpečí“ někam do vzdáleného paláce, kde ji bude mít na očích. Něco takového by mým nepřátelům jistě bez problémů prošlo a musím vzít v úvahu i to.

Pokud by se mi ji podařilo nějak protlačit Sektorem devět, musela by následně proletět Rojem. Isejekové jen velmi neochotně umožňují lidským lodím jejich teritoriem proletět. Na hranicích s hmyzáky by mě čekaly další obstrukce. Isejek… Isejek… počkat! Možná bych s jejich pomocí svůj problém přece jen vyřešil!

Nákladní loď kudlanek vracející se z Říše do systémů Roje jistě nevzbudí v Oranžovém rodu podezření. Transportní lodě Roje nebyly normálně na hranicích ani prohledávány, pokud v celním prohlášení, které hmyzáci předložili, stálo, že je loď prázdná. Kudlanky neměly ve zvyku lhát. Pokud se na papíře psalo, že nevezou žádný náklad, prostě tomu tak bylo. Prázdná transportní loď s tajným pasažérem na palubě by se jistě bez jakýchkoli problémů přes hranice prodrala. Bylo by však ještě lepší, kdyby se nalodila na palubu diplomatické lodě Roje. Tu by jistě už vůbec nikdo nezastavil a neprohlížel. Nápad se mi zdál natolik očividný, až jsem se sám sobě divil, proč jsem na něj nepřišel dřív.

„Spojaři, spojte mě s Triasssem Zessem, velvyslancem Roje pro styk s Říší.“

Uběhly tři minuty a na obrazovce se objevil můj starý známý. Všechny končetiny mu opět vyrostly. Jeho zbarvení se změnilo do světle šedé a po hrudní části chitinového krunýře se táhl široký modrý pruh. Šlo o vyznamenání a současně i o značku, že se ho žádný člen Roje nesmí dotknout. Pokud mě paměť nemátla, královna Roje, první Isejek Nai Igir, nejenže udělila kdysi zneuctěnému diplomatu plnou amnestii, ale dokonce Triassse Zesse povýšila a přivedla ho mezi své nejbližší.

„Jsem rád, že vás opět vidím, vaše veličenstvo!“ Kudlanka se na obrazovce hluboce uklonila.

Já ho na oplátku pozdravil pokývnutím.

„Také vás rád znovu vidím, velvyslanče! Ačkoli naše vztahy nebyly vždy bezproblémové, skutečně doufám, že můžeme nechat naše staré neshody u ledu.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Triasssem Zessem se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +70 (přátelství)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Isejek se zlepšil.

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +24 (důvěryhodný)

Změna postavení. Vztah rasy Isejek ke Státu Unatari se zlepšil.

Názor rasy Isejek na Stát Unatari: +1 (lhostejný)

To není špatné. Vůbec to není špatné! Velvyslanec Roje dostal pravomoc měnit vztahy své rasy. Dokonce i sama královna by nedokázala jednat tak rychle. Musím si zapamatovat, abych při rozmluvách s Triasssem Zessem zůstal slušný, jelikož dobré vztahy s Isejeky jsou pro mou novou vládu extrémně důležité.

„Nebudu chodit okolo horké kaše. Rád bych se co nejdříve setkal s královnou Roje. Jak asi víte, v Říši došlo k politickým změnám. Několik systémů se odtrhlo od Oranžového rodu a spojilo se ve Stát Unatari. Chtěl bych s vaší královnou prodiskutovat několik záležitostí, které se vztahují k nám jakožto k novým sousedům.“

Velvyslanec začal dlouze přemýšlet a dokonce naklonil hlavu na stranu, což u jeho rasy značilo pochybnosti nebo nedostatek informací.

„Korunní princi Georgi, nevidím pádný důvod pro to, abyste se s královnou musel setkat osobně. Všechny záležitosti můžeme probrat buď přímo my dva, nebo vy s královnou na dálku.“

Jeho odmítnutí jsem ani v nejmenším neočekával. Navíc jsem z velvyslance cítil jakousi faleš a neochotu. V tuto chvíli neznám pravý důvod odmítnutí, ale právě proto je nezbytně nutné se s královnou setkat osobně.

„Triasssi Zessi, mám dárky, které musí být předány přímo Nai Igir, jelikož je posledním Prvním Isejekem. Rád bych jí předal téměř celou sbírku očíslovaných Sivallských smaragdů, které kdysi patřily její rase. Má žena, královna Miya, strávila sbíráním těchto drahokamů dlouhé roky a přišel čas, aby se artefakty vrátily jejich právoplatným majitelům. Bylo by vhodné, aby se této příležitosti zúčastnil i velvyslanec Roje pro Říši, čímž by se uzavřela poslední kapitola našeho starého konfliktu. Chci prodiskutovat i další důležité téma. Stát Unatari má v blízké budoucnosti v plánu zaútočit a osvobodit systémy Roje, které nyní kontrolují cizáci. Přijde mi skutečně divné, že by se královna Roje nechtěla přelomové výpravy zúčastnit.“

Kudlanka se znovu hluboce uklonila.

„Tyto zprávy vše mění, korunní princi Georgi. Zajistím pro vás osobní setkání s mou královnou a budu se snažit, abych mohl být přítomen i já.“

Změna postavení. Vztah rasy Isejek ke Státu Unatari se zlepšil.

Názor rasy Isejek na Stát Unatari: +3 (lhostejný)

Našel jsem možnost oplatit zvýšení postavení a okamžitě jsem ji využil:

Změna postavení. Vztah Státu Unatari k rase Isejek se zlepšil.

Názor Státu Unatari na rasu Isejek: +3 (lhostejný)

„Ještě jedna věc, ctihodný velvyslanče. Mé dceři, korunní princezně Likanně royl Unatari, brzy končí školní rok a chtěla by letní prázdniny strávit se mnou. Dívka poletí z Trůnního světa přes váš hlavní systém, Dekeye. Bylo by proto možné, aby pro tuto cestu využila vaší diplomatickou loď? Byl bych si mnohem jistější, pokud by má dcera mohla cestovat s ochránci, kterým mohu věřit.“

Kudlanka mě dlouhou dobu pozorovala, vystrkovala své obrovské oči vpřed a nakonec se mě zeptala:

„Vaše veličenstvo, nebude pro malou dívku cesta s obrovskými stvůrami, jako jsem já, děsivým zážitkem?“

„Ale vůbec ne. Lika strávila několik měsíců ve společnosti dvou Alfa Isejeků. Tyto dva tělesné strážce jí věnoval generál Savasss Jach. A dokonce já sám, ačkoli jsem se ze začátku k celé záležitosti stavěl skepticky, jsem zjistil, že mé dítě by v celém univerzu nemohlo najít lepší ochránce a kamarády.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Triasssem Zessem se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +85 (přátelství)

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Isejek se zlepšil.

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +25 (důvěryhodný)

Změna postavení. Vztah rasy Isejek ke Státu Unatari se zlepšil.

Názor rasy Isejek na Stát Unatari: +6 (vlažný)

„Ne všechna dětská mláďata se v přítomnosti členů mé rasy cítí dobře. Dcera vašeho veličenstva je na svůj věk velmi moudrá. A kdo ví, třeba Likanna a její pozitivní vztah k členům Roje budou základem pro mír, který mezi našimi rasami potrvá mnoho let. Bylo by mi obrovskou ctí, kdybych korunní princeznu Likannu mohl doprovodit do hlavního systému Roje osobně.“

Své nejstarší dceři jsem se dovolal až o deset hodin později, když jí skončily lekce. V jejím časovém pásmu na Trůnním světě bylo už odpoledne. Než jsem stihl cokoli říct, Likanna úzkostlivě vyhrkla:

„Tati, do školy přišli ráno nějací divní lidi. Ptali se na mě učitelů. Zaslechla jsem část jejich hovoru. Chtějí mě hned po skončení školního roku odvézt na Tesse. Řekli, že u Oranžového rodu zařídí všechny potřebné dokumenty.“

Mé srdce okamžitě poskočilo strachy. Existovala samozřejmě možnost, že do školy skutečně přišli zástupci mého bratra Robena royl Inoky ton Mesfelle. Bratr měl Liku velmi rád a pozvat dívku na prázdniny na svou planetu vypadalo věrohodně. Roben by mě však určitě předem varoval, pokud by se k něčemu takovému chystal. Žádnou zprávu jsem od něj však nedostal. Proto mi přišlo daleko pravděpodobnější, že má dcerka přitáhla pozornost vévodkyně Oranžového rodu, Inessy royl George ton Mesfelle.

Bezodkladně jsem Lice navrhl, aby do Unatari přijela na hmyzácké lodi okamžitě. Velvyslanec Triasss Zess mě již ujistil, že diplomaté Roje získali všechny potřebné dokumenty pro průlet své diplomatické lodě lidským územím. Slíbil mi, že na mé znamení vyšle k branám elitní školy letadlo.

„Liko, budeš prvním člověkem, který kdy letěl s diplomaty Roje a navštívil hlavní město hmyzáků, Dekeye! Jen si představ, jak ti tví spolužáci budou po letních prázdninách závidět! V paláci se potkáme s královnou Nai Igir. Velvyslanci Triasssi Zessovi povím, že brzy vyjdeš ze školy ven. Všechno si sbal. Let by měl trvat šest nebo sedm dní. Připrav si vše potřebné a pak vyjdi ven.“

„To je super plán na léto! Tati, jsi ze všech nejlepší! Tak jo, ihned si běžím sbalit! Ahoj za šest dní!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Likannou royl Mesfelle-Unatari se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: –53 (nepřátelství)

Pro mou diplomatickou misi k Isejekům bylo vše připraveno. V poslední chvíli jsem se na radu admirála rozhodl nechat Královnu hříchu v Unatari a přesunou svou základnu na bitevní loď Nevěsta chaosu. Podle admirála v ní bude můj přelet bezpečnější. Kromě toho nechat luxusní jachtu korunního prince zakotvenou v Unatari na populaci zapůsobí uklidňujícím dojmem. Pokud princ pokládal situaci za natolik bezpečnou, že nechal klenot své flotily v přístavu, musí být skutečně všechno v nejlepším pořádku.

Už jsme se připravovali k warpovému skoku na Sigur, když v tom přišel hovor od bývalého tchána. Vládce systému Fastel, vévoda Valesy royl Unatari měl na tváři maniakální úsměv a byl na sebe očividně velmi hrdý.

„Georgi, neuvěříš, co jsme v systému Varan objevili! Fastelská flotila obsadila a ihned vypnula warpový maják ve Varanu, jak jsi nařídil. Následně jsme zaútočili na vojenské doky Oranžového rodu, ale narazili jsme tam na odpor. Měli nainstalované raketové systémy, mnoho laserových kanónů a letku obranných korvet. Bránili se velmi houževnatě. Ztratili jsme šest fregat a dvě výsadkové lodě. Byl zázrak, že se náš těžký útočný křižník Běhna Marta udržel. Teď ho čekají nejméně dva měsíce oprav. Stálo to však za to. Ve vojenských docích jsme objevili rozestavěnou letadlovou loď!“

Úžasem mi vystřelilo obočí vzhůru a admirál Mike ton Akad sedící vedle mě neudržel za zuby překvapené zahvízdnutí. Ihned se začal na objevenou trofej ptát a zajímalo ho, za jak dlouho by se dala zprovoznit.

Starý muž se na nás z obrazovky usmál.

„Ten obr je skoro hotový a my ho zajali, aniž by došlo k jeho poškození. Vojáci ho vyfotili z různých úhlů a útočná skupina vám odeslala videozáznam.“

„Okamžitě připravím trojrozměrnou projekci,“ slíbila Valian ton Corsa a po pár sekundách se uprostřed místnosti objevil holografický záznam.

Ve srovnání s Drozdem letícím v popředí působily kolosální rozměry mateřské lodě vskutku impozantně. Měla nepravidelný tvar, který připomínal zkroucený řetěz. Silné hlavní trysky, po celém trupu nespočet energetických štítů a obrovské hangáry pro lehké lodě a bojové drony.

„Loď typu Quasar. Lidská útočná letadlová loď,“ polknul radostně admirál Mike ton Akad. „Říše začala s vývojem těchto typů před dvaceti lety jako odpověď na nepřemožitelnou loď Roje, Uukresh. Podle propočtů našich vojenských expertů Quasar předčí Uukreshe ve všech směrech. Do jeho útrob se vejde stovka lehkých lodí místo pouhých osmdesáti. Navíc má jeho energetický štít větší kapacitu. Obě lodě dokážou pojmout stejný počet dronů, Quasarovy drony jsou však větší a mají vyšší palebnou sílu. Quasary tvoří páteř První říšské flotily. Nikdy jsem ani nedoufal, že bych mohl jednoho naživo spatřit. Daleko překvapivější však je, že tuto letadlovou loď objevili v docích Oranžového rodu. Říšský štáb označil návrhy tohoto typu lodi za přísně tajné. Okrajové velké rody něco takového vlastnit nesmí! To, že má velký rod tuto loď k dispozici, by mohlo zamíchat historickým rozložením sil Říše!“

„Admirále, při vší úctě, mýlíte se,“ pronesla Bionica a kontrolovala něco na svém tabletu. „Ve vlastnictví velkých rodů je přinejmenším pět známých Quasarů. Modrý rod má jeden, Purpurový má taky jeden a Zelený rod má dokonce tři. Všechny byly postaveny letos. Je navíc známo, že dvě nedostavěné lodě byly zničeny v systému Tairan, bývalém hlavním systému Červeného rodu, aby se zajistilo, že se nedostanou cizákům do rukou.“

„Ty to víš líp, plechovko. Pokud všechny velké rody nedávno obdržely povolení k jejich výstavbě, nevidím nic překvapivého na skutečnosti, že i Oranžový rod od císaře povolení získal společně se všemi potřebnými plány k postavení Quasara. Předpokládám, že se tak stalo po bitvě v hlavním systému Oranžového rodu. Když Uukresh flotily Sektoru osm předvedl vůči flotile bitevních lodí svou neskutečnou efektivitu, muselo přijít rozhodnutí, že je jejich vlastnictví legální.“

Nad vzpomínkou jsem se pousmál. Ano, ta bitva skutečně dopadla parádně. Má flotila se proti celému Oranžovému rodu udržela až do chvíle, než přiletěly posily. Nepřátelé proti tisícům dronů z Uukreshe a Kleteb nezmohli vůbec nic.

„Vévodo Valesy, dokáže se Quasar odlepit od země?“ zeptal jsem se, ale on jen pokrčil rameny.

Bionica pozorně studující video mě však ujistila:

„Quasar je provozuschopný. Warpové pohony a hlavní trysky jsou již nainstalovány. Na hologramu chybí některé generátory štítů a není dokončený interiér. Navíc postrádá jakékoli zbraně.“

„V každém případě jde o velmi cennou trofej, která musí být k dokončení převezena do systému Fia. Vévodo, tuhle záležitost zvládnete sám. Sestavte mi prosím seznam vojáků a velitelů, kteří se bitvy zúčastnili. Osobně jim předám medaile.“

„Můj králi, ještě jedna věc…“

Přerušil jsem svého bývalého tchána uprostřed věty a řekl mu, že mi může říkat i nadále stejně, jak mě oslovoval dříve. Křestní jméno stačí, tituly není potřeba zmiňovat. Starý muž se usmál a pokračoval.

„Výsadkáři zajali obytná kasárna a zadrželi přes sedm tisíc lidí, kteří v nich žili. Právě teď čekají na další rozkazy. Většinou jde o pracovníky na orbitálních docích, ale nacházelo se tam i pár stovek studentů z Vesmírné vojenské akademie na Nessi. Všichni ji nedávno absolvovali. Byli připravováni jako posádka pro Quasar.“

„Skvělé zprávy! Dělníky můžete nechat jít. Měli by se vrátit do práce. Brzy jim přijdou nějaké objednávky. Studenty je potřeba informovat o změně politické situace a měl byste jim navrhnout, aby přislíbili svou loajalitu Státu Unatari. Pokud někdo odmítne, uvězněte ho. Ty, kteří loajalitu slíbí, přesuňte na Quasar, aby s ním přeletěli do systému Fia. Měli by je však doprovázet i výsadkáři. Jakmile dorazí do cíle své cesty, má pravdohledačka je zkontroluje a všechny potencionální zrádce vyřadíme.“

Starý muž se uklonil a hovor ukončil. Otočil jsem se k ostatním, kteří se právě zabývali úkolem, proč císař zničehonic změnil pravidla a umožnil velkým rodům vlastnit těžší lodě. Ještě před rokem jsem musel štábu vysvětlovat, proč je v mé flotile Uukresh a připisovat jeho přítomnost unikátní situaci. Navíc jsem celou záležitost zahladil vysvětlením, že jsem si loď pouze dočasně vypůjčil od Roje. Teď však bylo zrušeno veškeré omezení vlastnictví těžkých lodí velkými rody. Přišlo mi to divné. Všichni zmlkli, protože nevěděli, co říct. Já jsem svůj názor na tento problém vysvětlil:

„Napadá mě jediná myšlenka. Říšská flotila má k dispozici ještě těžší a silnější lodě, čímž by se omezení pro letadlové lodě v privátních armádách stalo zastaralým. Bionico, zkus to proklepnout. Třeba nějací androidi mají informace o supertěžkých lodích.“

Bionika zavrtěla hlavou.

„Korunní princi Georgi, už jsem to zkontrolovala. Ani jeden z androidů neví nic o bojových lodích těžších než Quasar. Těžšími loděmi disponují pouze cizáci.“

„I tak bychom se měli snažit zjistit víc. Je to pro nás primární záležitost. Unatari je nezávislou vládou a je životně důležité, abych věděl, jaké síly mají ostatní hráči na hvězdné mapě k dispozici. Arito, dnes jsem potvrdil odeslání peněz za dvacet špionů. Až je připravíš, jejich první úkol zní: zjistit přesnou sílu a složení všech flotil ve vesmíru Říše. Navíc se zaměří na zjištění informací o supertěžkých lodích.“

Po únavném cvičení v tělocvičně jsem se objevil ve zdravotnickém centru Nevěsty chaosu. Všechny mé svaly se neskutečně třásly. Paže se třepaly. Do očí a po zádech mi stékal proud slaného potu. Na to vše jsem však byl připraven a počítal s tím jako s nutnou součástí silového tréninku. Bál jsem se něčeho jiného. Srdce mi zběsile bušilo. Horní krevní tlak skákal téměř ke dvěma stovkám a tvrdohlavě se odmítal snížit. Cítil jsem se zle a musel jsem okamžitě cvičení přerušit.

Princovo ochablé tělo veškeré cvičení a námahu odmítalo. Nemělo zájem vrátit se co nejdříve do normálního stavu, ve kterém se nacházelo o osm měsíců dříve. Neočekávaně se objevily problémy se srdcem a s klouby, k čemuž došlo následkem nedostatku svalové hmoty z důvodu závislosti na krystalech. Proto jsem byl přinucen požádat svého osobního doktora Nicose Brandta o pomoc. Starý doktor si mé přání pozorně vyslechl a nezapomněl na svém tabletu zkontrolovat data ze strojů kontrolujících stav mého těla.

„Korunní princi, způsob, jak závislost zlomit, jsme už probírali. Můžu znovu připravit nanoboty a implantovat vám je. Neexistuje však žádná záruka, že mi je znovu nenařídíte vyjmout!“

Takže pan G.I. přinutil starého doktora, aby mu ty kapsle z ramene odstranil. Ten debil! Po konci mého prvního kontraktu jsem panu G.I. předal tělo v jakž takž zdravém stavu, ale můj náhradník ho zase dokázal zprasit.

„Před osmi měsíci jsem měl slabou chvilku a teď za ni velmi draze platím. K drogám se už nikdy nevrátím. Máte mé slovo korunního prince!“

„Dobrá, já vám rozumím, vaše veličenstvo. Naprosto také chápu vaši touhu shodit váhu. Jakou váhu korunní princ považuje za optimální?“

„Rád bych do tří měsíců dosáhl pětadevadesáti kil.“

Doktor přestal psát, odložil tablet vedle sebe a podíval se mi přímo do očí.

„Korunní princi, vaše aktuální váha se pohybuje okolo sto padesáti kil. S vaším slabým srdcem je hrozně riskantní snažit se během krátkého času tak hrozně shodit. Jako váš osobní doktor se musím proti tak vysilujícímu programu kategoricky postavit. Je to příliš nebezpečné. Můžu vám pomoci během tří měsíců shodit dvacet kilo, aniž bychom poškodili vaše zdraví. Rozhodně není možné za tak krátkou dobu shodit více než padesát kilo!“

„Dobrá, nechme to na těch dvaceti. Spoléhám se na vaše zkušenosti. Co se týká mého dalšího problému, potřebuji…“

Nedokončil jsem větu, ale Nicosid Brandt si hned uvědomil, o co mi jde.

„Ano, chápu vaše přání, korunní princi. Ujišťuji vás, že po pár měsících léčby se vašemu mužství vrátí jeho funkčnost. Pokud byste jej potřeboval dříve… klidně za mnou přijďte do zdravotnického centra. Dám vám na to nějaké léky. Co se však týká vašeho nepravidelného tepu…“

Doktorovu větu přerušila příchozí zpráva od spojaře.

„Vaše veličenstvo, chtěla by s vámi mluvit pravdohledačka Marian Sabati! Z nějakého důvodu přichází hovor ze systému Almir, který se nachází v jádru Říše.“

Marian Sabati? Démonická, děti zabíjející mstitelka bývalého vládce Oranžového rodu? Těžko jde o další snahu o atentát, že? Vyžádal jsem si, aby byl ihned vyhledán a přiveden Arita. V tu samou chvíli se mi v hlavě ozval Floriannin hlas:

„Byla hrozně oslabená smrtí svého pána. Korunní princi, rozhodně dokážu odklonit jakýkoli její případný útok.“

Arita se objevil vedle mě a dle mého rozkazu na sebe vzal mou podobu s nasazenou slavnostní uniformou. Já se postavil bokem a celý rozhovor sledoval na vedlejší obrazovce tak, aby mě Marian nemohla vidět. Tlustý šedivějící muž se pracně a se sténáním vsoukal do křesla stojícího před obrovskou obrazovkou. Zapnul si límeček a silným hlasem promluvil do mikrofonu:

„Spojte nás!“

Na obrazovce se objevila unavená žena ve středních letech s propadlým obličejem a černými kruhy pod očima. Marian Sabati jsem si pamatoval úplně jinak. Vždy měla tmavé vlasy, usmívala se a vzhledem připomínala dívku těsně po dvacítce, což byl pro více než devadesátiletou ženu skutečně úctyhodný výkon. Podle informačního okénka, které se vedle ní objevilo, šlo o tu samou ženu:

Marian Sabati

Věk: 92

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: mystička

Úspěchy: mistryně psionistka, zabíjí pohledem, mstitelka, vražedkyně dětí, opustila svého pána, zabila svého pána, dezertérka, HLEDANÝ ZLOČINEC!!!

Sláva: 44

Reputace: –87

Předpokládaný osobní vztah: neznámý

No to se na to podívejme! Překvapením mi čelist padla až na zem. Marian Sabati měla už předtím spoustu morbidních přízvisek, například Vražedkyně dětí nebo Mstitelka. Seznam jejích „úspěchů“ však nyní působil naprosto odpudivě. A já jsem si myslel, že se k mé postavě váže spousta pochybných činů. Marian Sabati toho na triku měla o dost víc.

„Nemám náladu na vtípky a neplánuju ani zaútočit,“ pronesla pravdohledačka a na Aritu skoro ani nepohlédla. „Chci mluvit se skutečným vládcem Unatari, nikoli s jeho dublérem.“

Ačkoli to nemusel být ten nejchytřejší krok, přešel jsem před obrazovku a rychlým kývnutím jsem otřesně vypadající ženu pozdravil. Marian Sabati pohlédla na můj potem nasáklý cvičební úbor a začala mluvit. V jejím hlase jsem si všiml jasného zoufalství:

„Georgi, jen několik lidí v celé Říši ví, k čemu včera skutečně došlo. Já, ty a pár tobě nejbližších. Dokonce ani pravdohledačky shromážděné za účelem tě zabít přesně neví, kdo byl cílem našeho soustředěného útoku. Fakt, že můj pán zemřel ve stejnou chvíli, kdy jsme zaútočily, se ukázal být dostatečným důvodem k mému obvinění ze zavraždění vévody Avalle royl Anjer. Koroner Oranžového rodu po pitvě, se kterou mu pomáhala Temná matka, došel k jednoznačnému závěru, že můj pán zemřel násilnou smrtí provedenou rukou mocné pravdohledačky. Vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Inessa royl George ton Mesfelle mě okamžitě obvinila z tajné spolupráce s Unatari a z vraždy vévody Avalle royl Anjer ton Mesfelle. V mé nepřítomnosti mě odsoudila k smrti. Se smrtí mého pána jsem ztratila prakticky všechnu moc. Z toho důvodu mi nezbývala jiná možnost, než od Oranžového rodu uprchnout až do jádra Říše. Ale dokonce ani tady jsem nenašla ochranu. Říšský sekretariát s obviněním Oranžového rodu souhlasil a potvrdil mé odsouzení na smrt.“

Žena na obrazovce zničehonic padla na kolena.

„Georgi royl Inoky ton Mesfelle, oficiálně žádám o azyl ve Státu Unatari. Naprosto jasně si uvědomuji, že vaše veličenstvo nemá nejmenší důvod mi věřit, ale jsem připravena na všechny své pravdohledačské schopnosti i na svůj vlastní život odpřisáhnout, že vašemu veličenstvu ani nikomu z jeho blízkých nepřivodím žádnou újmu. Udělám cokoli, abych novému pánu dokázala svou loajalitu.“

Marian Sabati v tichosti klečela a čekala na mé rozhodnutí. Já zavolal sestřenici Katerinu royl Unatari, aby mi vysvětlila, jak zněla oficiální verze tiskové zprávy Státu Unatari ohledně smrti vládce Oranžového rodu.

„Bratranče, je to neskutečný příběh… Zatímco jsem připravovala oficiální a rozhořčenou verzi, že zabití vévody Avalle bylo odpovědí za pokus o atentát na tvou osobu, Oranžový rod stihl vydat zprávu. Starý vévoda Avalle zemřel přirozenou smrtí. Poté se mi zdálo divné a především hloupé prozrazovat, že vraždu bývalého vládce Oranžového rodu máme na svědomí my. Proto jsem celou zprávu změnila a přepracovala ji na oficiální kondolenci. Pak se začaly dít zázraky. Sama pravdohledačka mrtvého vévody byla obviněna z vraždy a navíc utekla, čímž veškerá obvinění potvrdila. Teď se má situace tak, že my nejsme se smrtí vévody vůbec spojováni. Ale to už asi chápeš. Proč se vlastně ptáš?“

„Bývalá pravdohledačka vévody Avalle žádá o azyl na unatarském území.“

„V žádném případě, Georgi! Je hledaným zločincem obviněným z vraždy člena vyšší aristokracie! Celá Říše po ní pátrá! Čeká ji trest smrti stejně jako všechny ostatní spolupachatele či pomocníky! Odmítni ji a okamžitě uvědom úřady systému, ze kterého volá!“

Hovor s Katerinou jsem ukončil a obrátil se zpět k Marian Sabati, která stále klečela. Žena nejspíš už tušila, že jí azyl odmítnu. Proto se mi podívala přímo do očí a řekla:

„Vaše veličenstvo, dovolte mi pronést pár slov. Nežádám pouze o azyl, ale nabízím i své služby. Ano, v tuto chvíli jsem ztratila devět desetin své moci, ale změna je jen dočasná. Slibuji, že rychle získám své síly zpět a znovu se zařadím mezi deset nejsilnějších pravdohledaček. Mám neskutečně mnoho zkušeností a ne všechny se vážou k zabíjení nepřátel mého bývalého pána, jak se většina lidí domnívá. Dokázala bych vyléčit vaši paralyzovanou dívku Floriannu a osobní asistentku Aynu například. Mohla bych pomoci i Valian ton Corse, ke které cítíte jistou náklonnost. Neustále musí na svůj obličej nanášet krémy a pudry, aby zakryla zbytky popálenin a jizev, jak víte.“

No do prdele… Začal jsem přemýšlet. Nabídky, které mi tato hledaná osoba přednesla, zaměřila na pomoc mým nejbližším a pro mě důležitým osobám. I tak jsem měl v plánu Marian Sabati odmítnout, jelikož problémy s poskytnutím azylu daleko převažovaly nabízené výhody.

„To není vše… Ruslane. Znám spoustu informací o mnoha aristokratech včetně korunních princů a korunních princezen. Tyto znalosti jsou pro hráče na politické scéně velmi cenné. Jsem si jistá, že jakémukoli novému pánu mám co nabídnout. Ale skutečně upřednostňuji život mezi spojenci a nikoli mezi nepřáteli.“

„Ruslane, oslovila vás vaším reálným jménem, všiml jste si toho? Během této konverzace nebyla schopna získat jakékoli informace. Vaše myšlenky celou dobu chráním. I Miya předtím svou ochranu obnovila. Nejspíš ochranné prostředky prolomila v době, když na vás v hlavním systému Oranžového rodu mentálně zaútočila. Marian Sabati tehdy jako jediná ze skupiny útočnic přežila.“

Z jejích úst tedy vyšla naprosto jednoznačná narážka. Pravdohledačka nabízela pomoc, ale pokud bych odmítl, hrozila mi vyzrazením mé skutečné identity.

„Marian, i kdybych k něčemu takovému svolil, nevidím způsob, jak bys dokázala kvůli blokádě Oranžového rodu na Unatari doletět.“

Žena na obrazovce se usmála a medovým hlasem odpověděla:

„Vaše veličenstvo žádám jen o poskytnutí azylu. Způsob, jakým se do Unatari dostanu, můžete nechat na mně. Ačkoli… vzpomínám si na jednu diplomatickou loď, která nyní pospíchá pryč z Trůnního světa. Její trasa vede systémem Almir, kterým bude brzy prolétat. Ta malá loď by mě bez problému mohla po cestě nabrat. Jsem naprosto neškodný pasažér. Celou cestu prospím. Už je to dlouho, co jsem se mohla naplno ponořit do krystalového snění. Má přítomnost na lodi navíc garantuje, že loď nevzbudí při průletu Sektorem devět jakoukoli pozornost zpravodajských složek Oranžového rodu a její cesta proběhne bez problému.“

„Jak to všechno víš?“ nedokázal jsem se překvapením udržet.

Marian Sabati se zasmála:

„Korunní princi Georgi, dokonce i v mém slabém stavu a zahnaná do kouta toho spoustu dokážu. Především když na tom závisí můj život. Víte, jsem hledaným zločincem v celé Říši a kdokoli mi nabídne přístřeší, bude se muset vypořádat s mnohými těžkostmi. Tomu, kdo mi však to přístřeší poskytne, v mnoha věcech nesmírně pomohu. Znám velké množství tajemství velkých rodů. Navíc s sebou vezu disk krystalových vzpomínek s materiálem, který lze využít pro vydírání prakticky všech prominentních říšských aristokratů. Samy tyto informace mohou zničit mnoho vašich nepřátel, korunní princi. Budu se snažit získat zpět svou sílu co nejrychleji a přitom léčit a trénovat vaši Floriannu.“

„Dobrá, Marian. Tvé žádosti o azyl vyhovím. Očekávám od tebe slib naprosté loajality ve chvíli, kdy se potkáme v paláci královny Nai Igir v hlavním systému Roje.“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Marian Sabati se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: –3 (lhostejný)

„Díky, vaše veličenstvo. Zvolil jste správně. Tohoto rozhodnutí nebudete litovat. Navíc mám pro vás informaci, že přesně za jedenáct minut dojde z rozkazu vévodkyně Inessy royl George ton Mesfelle k odstřihnutí Státu Unatari od komunikačních kanálů zbytku Říše. Naštěstí máme dost času ke složení mé přísahy a vy pro odeslání zprávy na loď Roje o vyzvednutí jednoho pasažéra navíc v systému Almir. A tohle… To je řekněme platba za můj lístek. Zkontrolujte zůstatek na vašem účtu. Právě jsem odčerpala finance ze všech účtů mého bývalého pána, než se dostanou do rukou jeho dědiců a poslala jsem vše vám. Jelikož Oranžový rod vyhlásil Unatari i ekonomickou blokádu, můžete tyto prostředky brát jako vojenskou trofej.“

Zapípala kontrolka změny na účtu. Ve vnitřním interface jsem otevřel okno s financemi a šokem ztuhl. Marian Sabati mi na účet poslala osm miliard kreditů. Vypadá to, že jsem se právě stal spolupachatelem u oloupení mrtvého muže.

„Doufám, že víte, co děláte, Ruslane. Abych řekla pravdu, její metody mi nahání strach. Podívejte se na zprávu o zločinu v systému Almir. Před hodinou prohledala policie Almiru 5 loď, která přiletěla z hlavního systému Oranžového rodu a neodpovídala na výzvy k přistání. Celá posádka nákladní lodi byla nalezena mrtvá. Nikdo přesně neví, jak zemřeli, ale já bych dokázala uhodnout jméno, které jejich smrt zavinilo. Právě teď je Marian Sabati slabá, ale rychle své schopnosti opět získá. Za měsíc nebo dva už ji nebudu schopna ovládat. Ať už se stane cokoli, pustil jste si do svého domu velmi nebezpečného predátora. Ačkoli, musím uznat, doufala jsem, že se rozhodnete právě takhle a jsem vám vděčná za léčbu, které se mi dostane.“

Ještě téhož dne v noci (i když slova „noc“ a „den“ se při mezihvězdném vesmírném cestování používají jen ze zvyku), když se bitevní loď dobíjela na stanici Forepost-13, si mě vyhledala má asistentka Ayna, aby si postěžovala:

„Korunní princi, zjistila jsem, že jste svému sluhovi nakázal, aby ve vaší kabině připravil romantickou večeři pro dvě osoby. Ráda bych vás upozornila, že mi vaše žena Miya dala jasné instrukce, abych jejímu manželovi takové nepřístojnosti zatrhla.“

„Ano, ano, vzpomínám si, jak jsi mluvila o kancích a krystalech. Jednoduše pro čistotu tvého svědomí řekněme, že jsi mě varovala a snažila se mi v tom všemožnými způsoby zabránit. Já a má žena mezi sebou máme jisté pouto a já ho nijak neplánuju narušit. Mimochodem, Ayno, mám pro tebe skvělé zprávy. Našel jsem způsob, jak tvé zranění uzdravit. Brzy do Unatari přijde pravdohledačka Marian Sabati. Je to mistryně psionismu a jedna z nejsilnějších pravdohledaček. Po smrti vévody Avalle royl Anjer byla nějaký čas bez práce a já ji pozval k nám. Oproti mé ženě Miye je tato pravdohledačka schopná něčeho víc než jen zabíjení a mrzačení. Dokáže například obnovit funkci zničených orgánů.“

Má asistentka se naráz rozplakala a očima plnýma slz řekla:

„Korunní princi Georgi, nemáte nejmenší zdání, jak důležitou věc jste pro mě právě udělal. Jsem vám tak vděčná! Po mnoha letech zoufalství jste mi vrátil naději. Udělám pro vás cokoli, korunní princi!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Aynou Mentor se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: +73 (důvěra)

Přesně v tu chvíli se otevřely dveře výtahu a vyšla z nich Valian ton Corsa. Nádherně hladké zrzavé vlasy této krásky už dorostly do své bývalé délky a moc hezky se leskly. Jasně karmínová rtěnka s jejími vlasy perfektně ladila, stejně jako parádní večerní šaty s velmi hlubokým výstřihem. Tyto šaty jsem velmi dobře znal. Bionica si je objednala v systému Damir a měla je oblečené při korunovaci Astry royl Veyerde. Valian se korunovace nezúčastnila. Dívka podstupovala léčbu na oddělení popálenin, a proto nemohla vědět, co tyto šaty už zažily.

Předpokládal jsem, že Valian požádala svou umělou kamarádku Bionicu, aby jí pro dnešní večer půjčila nějaké hezké šaty. Androidka z nepřeberného množství svého šatstva vybrala právě tyto a dobře věděla, že šaty poznám. Není to poprvé, co jsem svou androidí sekretářku nachytal při spřádání plánů a tato jemná sabotáž sokyně v lásce byla přesně v jejím stylu. Navíc vyšlo najevo, že Bionica měla jasno o tom, kam její kamarádka míří…

„Dobrá, svou část jsem splnila a mé svědomí je čisté. Nebudu vám dál překážet,“ zasmála se Ayna vědoucně a rychle odešla.

Popori de Cacha se zviditelnil a pronesl něco o tom, že musí dohlédnout na trénink ostatních Chameleonů v tělocvičně. Do rána okolo mě nebudou žádní neviditelní bodyguardi. Vzal s sebou i Phobose, jelikož i můj obrovský tělesný strážce si potřeboval občas zacvičit.

„Kam to všichni jdou?“ zeptala se překvapeně Valian, zatímco sledovala, jak se skupina tvorů nejrůznějších ras vydala k výtahu.

„Mají něco na práci, ale podezřele dobře si to načasovali. Korunní princ chtěl strávit tichý večer se zrzavou kráskou, kterou sedm dlouhých měsíců neviděl. Naivně předpokládal, že skromná večeře pro dva nepřitáhne pozornost ostatních. Teď mi však přijde, že o našem malém rande ví celá posádka bitevní lodi. Povídají si o nás celé čtyři tisíce lidí i nelidí. Stejně dobře jsem to mohl nechat vyhlásit lodním rozhlasem.“

Valian se radostně zachichotala:

„Nikdy si na to nezvyknu. Vzpomínám si, jak mě vaše veličenstvo celému vesmíru předvedlo jako svou milenku. Všechny zpravodajské kanály to rozebíraly. Dnes mě to však překvapilo. Procházela jsem chodbami lodě a všichni se za mnou otáčeli. Někteří mi dokonce k něčemu blahopřáli. Doktor Nicosid Brandt mě skoro u výtahu zastavil a požádal, abych vám předala jakousi krabičku. Řekl mi jen: Korunní princ bude vědět, co se uvnitř skrývá.“

„Můžu hádat,“ usmál jsem se a vzal si od ní plastovou krabičku, ve které jsem o sebe slyšel narážet několik pilulek. „Když o naší společné večeři všichni vědí, není se za co stydět. Pojď dál.“ Otevřel jsem dveře do mé kajuty a rozmáchlým gestem jsem svou novou favoritku pozval dovnitř.

ZÁBLESK NADĚJE

Přestože naše vnitřní hodiny na Nevěstě chaosu ukazovaly brzké ráno, seděl jsem už nějakou chvíli před obrazovkou počítače. Snažil jsem se vymyslet nejoptimálnější složení těžké flotily postavené na základu, který tvořily tři letadlové lodě. Konečně jsem měl dostatek financí, volných doků a stavebního materiálu, abych si mohl vesmírné lodě postavit sám. Právě teď byl správný čas vybudovat základní kámen, o který se bude unatarská moc v budoucnu opírat. Otázka však zněla: na jakou loď se mám zaměřit? Měl bych investovat do těžkých bitevních lodí s velkou palebnou silou? Nechat postavit stovky maskovaných bombardérů a rozprášit nepřátelské lodě na prach? Nebo třeba složit celou flotilu z lodí pro elektronický boj, které by nepřátelům jejich lodě vypnuly pod rukama? Ještě mám možnost zaměřit se na bojové drony a v docích vybudovat další dvě mateřské lodě.

Podíval jsem se na hodiny. Zbývá mi ještě dvacet minut do chvíle, než Nevěsta chaosu vyskočí z warpového tunelu do systému Fia. Vzbudil jsem se v tuto noční hodinu nikoli s touhou pustit se hned do práce, ale nedočkavostí na zprávy z hranic mezi Sektory sedm a osm. Před šesti hodinami poslala automatická sonda instalovaná v systému Parn krátkou šifrovanou zprávu, že do systému právě přiletělo tisíc pět set lodí armády Zeleného rodu. Snažil jsem se spočítat, kolik času budou potřebovat na dobití pro skok do systému Forepost-31. Vyšly mi přibližně čtyři hodiny. S flotilou korunního prince Demyena royl Amelius ton Lavaelle letělo velké množství těžkých lodí a v systému není tolik nabíjecích stanic.

Odhadovaný čas vypršel asi před dvěma hodinami a já se chtěl dozvědět, jak to dopadlo. Nevěsta chaosu však stále letí warpovým tunelem, a proto nemůžeme žádné nové zprávy zvenku obdržet. Musím čekat. Za přibližně dvacet minut zjistím, zda se nepřítel pohnul nebo ne… Tak strašně jsem chtěl znát odpověď na mou otázku, až to bolelo. Cítil jsem se jako rybář vyčkávající na záběr extra velké ryby. Žádný rybář se však nikdy v minulosti nevydal chytat tak obrovskou bestii.

Otřásl jsem se, když se dveře do chodby vedoucí k mé kajutě odsunuly stranou a vyšla z nich sama rozzuřená zloba, která zamířila do mé kajuty a jakmile překročila práh, začala řvát:

„Georgi, zešílel jsi? Je s tvou hlavou vše v pořádku? Jakou částí těla jsi přemýšlel, když jsi udělil azyl nebezpečné kriminálnici, po které pátrá celá Říše?“

Do kajuty vletěla má sestřenice bez varování či aspoň zaklepání. Vévodkyně Unatari měla právo projít kterýmikoli dveřmi na palubě a mohla ignorovat stráže. Podíval jsem se na Phobose, který zaraženě zůstal stát vedle dveří, ale i obrovský, asi tři metry vysoký Alfa Isejek mohl jen provinile zasunout oči do svého krunýře a složit své horní končetiny. Nechtěl zasahovat do rodinné hádky.

„Neřvi tak. Vzbudíš Valian,“ ukázal jsem na krásnou spící zrzku.

Katerina se ve středu pokoje rychle zastavila, zmlkla a se zájmem si prohlížela stopy včerejšího spontánního veselí. Smělé vyznání vyryté do zdi laserovou pistolí, ženiny boty stojící na stole vedle krabic se sladkostmi a nedojedeným dortem. Do louže rozlitého vína někdo bezstarostně odhodil kdysi krásný večerní úbor. Sestřenice zvedla Bioničiny šaty a při pohledu na malinově zbarvený flek jen nesouhlasně zakroutila hlavou.

„Nespím. Už půjdu. Nechci stát v cestě vaší konverzaci.“ Valian ton Corsu nejspíš probudil křik a nechtěla se stát svědkem souboje o co nejhlasitější řev. Rychle vyskočila z postele, svou nahotu zakryla polštářem a spěšně vyběhla z mé kajuty, aniž by si vzala z rukou obávané vévodkyně šaty.

Sestřenice Katerina se za vzdalující se kráskou dlouze dívala a pak, když se za ní zavřely dveře, s úsměškem pronesla:

„Vypadá to, jakoby se odchod z tvé kajuty bez šatů pro ni stal tradicí. Z toho leknutí ale musela zapomenout, že není na palubě Královny hříchu, kde jí stačí asi jen sto kroků, aby došla ke své kajutě. Jsme v obrovské bitevní lodi. Potřebuje jet třemi výtahy a projít skoro osm set metrů rušnou chodbou, aby se z tvého kutlochu dostala do ložnic ženské posádky.“

Bezstarostně jsem mávl rukou:

„O Valian se bát nemusíš. Ta se rozhodně nebude cítit trapně. Navíc jí díky tomu vzroste sláva a osobní vztahy se všemi vojáky, které cestou potká, se jistě dost vylepší.“

Sestřenice se na mě překvapeně a trochu úzkostlivě zadívala:

„Georgi, já tě skoro nepoznávám. Jako bych z tebe cítila jakousi apatii a lhostejnost. Ta zrzka ti nestačila?“

Zhluboka jsem si povzdechl.

„Sám nevím, sestřenko. Valian je krásná, plná radosti, láskyplná a energická… Není však dost dobrá, aby mohla být mou favoritkou. Neustále ji porovnávám s Astrou. Při každém srovnání je Valian odsunuta na druhé místo. Nedokázala by po mém boku jednoduše jen žít a svou přítomností dodávat mému doprovodu na kráse. Valian neustále potřebuje akci, aktivitu a konverzaci. Nedokáže například pochopit myšlenku, že by korunní princ mohl mít na práci jiné záležitosti a nechce se svou favoritkou trávit každou vteřinu. Okamžitě se začne nudit a přitahovat různými způsoby mou pozornost. Valian ton Corsa je skvělá, zkušená a vášnivá milenka. Je bezvadné s ní strávit večer a upustit trochu páry. S jejím temperamentem však neexistuje možnost, že by dokázala na svého pána trpělivě čekat a pak si s ním hezky u večeře popovídat. Vydala by se hledat své vlastní dobrodružství. No, řekni sama. Myslíš si, že by Astra odešla z pokoje, když jsi vešla? Za nic na světě! Od prvního dne mou kabinu považovala za svůj právoplatný majetek. Valian však odešla, protože se tu sama cítí jen jako dočasný host.“

Katerina se usmála, rukou mi pročísla vlasy a rozcuchala je.

„Nebuď smutný, bratránku. Najdeš si jinou favoritku a můžeš dát Valian něco, s čím bude na společný krásný večer vzpomínat. Nesmí to však být šperky ani peníze. To je hrubé a pro jakoukoli ženu zostuzující. Cítila by se pak, jakoby jí bylo za služby zaplaceno. Potřebuješ vymyslet něco nehmotného, co jí dá důvod k hrdosti. Například titul baronka Unatari. Nebo u známého malíře objednej její obrázek, který pak pověs na zeď velitelství flotily.“

Usmál jsem se a poděkoval Katerině za praktickou radu. Pak jsem však navrhl, abychom se vrátili k předešlému tématu. Sestřenice pozorně vyslechla mou verzi. Do nejmenších detailů jsem jí pověděl o pozitivech, které udělení azylu Marian Sabati přineslo. Samozřejmě jsem jí neřekl, že by mohlo dojít k prozrazení mé identity, ale i bez toho jsem měl pro její přijetí spoustu logických důvodů.

„Osm miliard je velmi přesvědčivým argumentem v její prospěch. Navíc bezpochyby najdeme způsob, jak využít její schopnosti i materiál pro vydírání říšských aristokratů. A Georgi, právě mě něco napadlo…“ Katerina se naráz probrala k životu jako lovecký pes, který právě chytil stopu. „Je pravdohledačka schopná zabít svého pána, aniž by o nějaký čas později sama zemřela? Slyšela jsem, že v případě vraždy svého pána umírá i pravdohledačka. S pánem ji pojí něco jako energetická blízkost nebo něco podobného. Proč tedy všichni společně obviňují Marian Sabati z vraždy a neberou v potaz tuto skutečnost?“

Abych řekl pravdu, nikdy jsem o tomto omezení neslyšel. Pro tyto situace jsem však měl u sebe konzultantku. V myšlenkách jsem zavolal Floriannu a zeptal se jí. Nepohyblivá dívka okamžitě odpověděla:

„Pravdohledačka čistě teoreticky svého pána zabít může, ačkoli by přitom velmi těžce utrpěla a mohla by dokonce kvůli ztrátě energetického zdroje zemřít. V historii se objevily případy, kdy známí aristokraté zemřeli rukou své osobní pravdohledačky. Je také známo, že postupem času energetické spojení mezi pravdohledačkou a jejím pánem zesiluje. V určité chvíli se pravdohledačka stane na svém pánu naprosto závislá a poté mu už není schopna způsobit jakoukoli bolest. Například Miya už nedokáže zaútočit na nikoho, kdo patří do rodiny Mesfelle. Dokonce by nedokázala ani odmítnout rozkaz, který nějaký Mesfelle vydal. Prostě záleží na tom, jak dlouhou dobu pravdohledačka po boku svého pána strávila.“

Kateriny jsem se zeptal, jak dlouho je Marian Sabati Pravdohledačkou Avalle royl Anjera. Odpověděla mi okamžitě: sedmdesát let.

„To je hodně dlouhá doba, Georgi. Marian Sabati by nebyla schopna vládce Oranžového rodu zabít. Zemřela by sama, pokud by jen na myšlenku zabít vévodu vážně pomyslela.“

Katerině jsem řekl, co jsem se od své expertky dozvěděl.

„Musíme tedy vydat oficiální oznámení, ve kterém vypíchneme její dlouholetou službu jako důkaz, že je Marian Sabati nevinná!“ Má sestřenka se nadchla, ale pak se zarazila. „Počkat! Vždyť nemůžeme udělat vůbec nic. Jsme od Říše odstřihnutí a nemůžeme odesílat zprávy.“

Nechal jsem na obrazovku zobrazit mapu Sektoru osm a vedle ní odpočet do opuštění warpového tunelu. Odpočet se právě dostal pod devět minut.

„Sestřenko, věřím, že za nějaký čas budeme moci znovu zprávy posílat. Počkejme devět minut a uvidíme. Zrovna teď lovím jednu obří rybku. Patnáct set lodí flotily Zeleného rodu už překročilo hranici Sektoru sedm a mělo by se nacházet v systému Parn. Pokud cestují všichni společně a nenechávají za sebou z bezpečnostních důvodů lodě, mělo by se mi podařit korunního prince Demyena royl Amelius ton Lavaelle uzavřít v systému Forepost-31. Za osm minut se totiž na můj rozkaz vypnou majáky v Uzavřených laboratořích i v systému Parn. Ve Forepostu-31 je na jejich přílet vše připraveno. Všechny skleníky jsme po sklizení srovnali se zemí. Zásoby jídla a semen jsme převezli do systému Tialla. Netuším, kolik zásob s sebou flotila Zeleného rodu veze, ale rozhodně jim na moc dlouhou dobu nevydrží, protože musí krmit dva miliony úst.“

Katerina chvíli nic neříkala a jen pozorovala mapu. Potom se na mě otočila:

„Nepřijde ti to všechno až podivně jednoduché? Ta past je strašně naivní. Nemyslíš si, že by ji korunní princ Demyen, kterého pokládají za jednoho z nejlepších velitelů flotil Zeleného rodu, mohl prohlédnout?“

„Pohybují se rychle. Pokud mi něco neuniklo, veškeré systémy na jejich cestě patří Oranžovému rodu. Abych řekl pravdu, nebýt rady vládce Purpurového rodu, neměli bychom o existenci této armády ani zdání. Jen se na to podívej. Marat ton Mesfelle ani má sestra korunní princezna Violetta nás před touto hrozbou nevarovali, což mi přijde velmi podivné. Myslíš si, že by velitel flotily perimetru Sektoru sedm v nejmenším netušil, že jeho teritoriem prolétá armáda obřích rozměrů? Marat o ní rozhodně věděl, ale nic nám neřekl. Má sestra o flotile ví taky. Flotila Zeleného rodu prolétá přímo jejím systémem Damir. Okolo něj se nedá jinudy proletět. Violetta se však rozhodla mě nevarovat!“

„Zní to skutečně divně. Mysleli jsme si, že jsou k nám naprosto loajální. Téměř jako spojenci. Třeba nedostali příležitost? Přísný dohled Oranžového rodu, zablokované komunikační kanály a tak…“

„Jak se říká: na všem zlém je něco dobrého. Zelený rod nemá nejmenší tušení, že jsou jejich plány vyzrazeny. Pokud past spustí, vysílače v Uzavřených laboratořích a v systému Parn budou ještě chvíli zapnuty, než Oranžový rod vypne komunikační spojení ze sousedních majáků. Jednoduše jimi můžeš poslat několik zpráv a oficiálních stanovisek Státu Unatari. Připrav se na vysílání.“

„Ne, myslím, že tu raději ty zbývající čtyři minuty počkám s tebou. Chci vidět, jak to dopadne. Pokud se do té pasti chytí, přísahám, že tě ve své zprávě označím za nejlepšího stratéga celé Říše!“

Začala se procházet po pokoji a cestou znovu zvedla Bioničiny šaty nasáklé vínem.

„Byly to moc hezké šaty. Škoda, že je nelze vyprat. Damirské jednovláknové hedvábí vypadá nádherně a je i velmi příjemné na dotek. Nemůže se však dostat do styku s vodou, protože se v ní rozpustí. Tvá robotí sekretářka si šaty objednala od stejného návrháře, u kterého jsem objednávala Astře šaty k její korunovaci. Tak hezký ohoz musel stát nejméně šedesát tisíc kreditů, možná i sedmdesát.“

„Bionice tu ztrátu samozřejmě nahradím,“ slíbil jsem. „Mimochodem, když už mluvíme o androidech… Katerino, věděla jsi, že roboti, kteří do Unatari přijeli, s sebou přivezli spoustu finančních prostředků, které chtějí investovat do státních projektů?“

Má sestřenice se vesele zasmála:

„Skutečně se ptáš, jestli o tom vím? To nemůžeš myslet vážně! S Bionicou jsme na tomto plánu začaly pracovat už v době, kdy ses stal regentem Tesse! Posledních několik dní jsme s tvou umělou sekretářkou strávily až patnáct hodin denně procházením navrhovaných investičních projektů, propočítávaly rozvahy, efektivitu kapitálu a další. Androidi nám přivezli čtyři miliardy kreditů, což je dostatek peněz na přepracování Unatari VII na průmyslově rozvinutou planetu s orbitálním výtahem a pro vystavení vlakového spojení mezi největšími ostrovy po magnetické koleji. Budeme také schopni organizovat osidlování nevyužitých polárních regionů a postavit tam tři termonukleární elektrárny…“

„Nezapomeň na systém Fastel. Mají tam dvě obyvatelné planety s rozvinutou průmyslovou výrobou. Jistě i oni pár developerských projektů přivítají. Navíc se mi zdá, že za vše, co pro nás udělal, je podpora mého tchána spravedlivým činem.“

Katerina souhlasně přikývla. Čas se naplnil! Nevěsta chaosu vyletěla z warpového tunelu do normálního vesmíru. Ihned mě zavalilo množství zpráv, které se za posledních pár dní nahromadilo. Před očima mi proběhlo něco důležitého. Systémová zpráva psaná tučnými písmeny, raději si ji hned pořádně přečtu:

Vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Inessa royl George ton Mesfelle zemřela ve věku 152 let.

POZOR! Novou vládkyní Oranžového rodu se stala vévodkyně Silva royl George ton Mesfelle (50,3% hlasů)

V naprostém ohromení jsem se otočil na mou sestřenici. Katerina mě pozorovala stejně ztraceným pohledem.

„Okamžitě vyhledejte všechny informace ohledně smrti vévodkyně Inessy!“ rozkázal jsem důstojníkům a pokračoval v pročítání příchozích zpráv.

Tady to je! Předpřipravený signál ze sytému Parn. Rybka vplula přímo do pasti!

„Spojaři, vydávám rozkaz otevřít obálku a poslat přiložený signál na warpové majáky Forepostu-31, Uzavřených laboratoří a Parnu.“

Uběhla asi minuta, po které před naše oči vyskočily další systémové zprávy:

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Parn

Stát Unatari získal vládu nad systémem Parn

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Uzavřené laboratoře

Stát Unatari získal vládu nad systémem Uzavřené laboratoře

Oranžový rod ztratil vládu nad systémem Forepost-31

Stát Unatari získal vládu nad systémem Forepost-31

„To je vše, sestřenko. Teď budeme čekat, jak Zelený rod zareaguje. Jistě brzo zjistí, co se stalo. A ano, pošli mým jménem gratulaci mému bratru Robenovi royl Inoky ton Mesfelle. Nějakým zázrakem se Roben stal hrabětem Oranžového rodu. V následnictví na trůn mu patří první místo!“

Cestoval jsem zrovna na palubě raketoplánu k orbitálním laboratořím, když dorazil hovor od mého bratra Robena royl Inoky. Abych řekl pravdu, nejdřív mě zachvátily obavy. Bratr už mi dlouho nevolal a se všemi velmi tvrdými omezeními kontaktů s Unatari vypadal hovor přinejmenším podezřele. Florianna mi však potvrdila, že na lince skutečně čeká můj bratr.

„Ahoj, bráško!“ Roben vypadal unaveně a ztrhaně. „Dorazila ke mně tvá opožděná gratulace a chtěl jsem se ti ozvat.“

„Promiň, Robene. Jsme tu pod celkovou komunikační blokádou, proto jsme se o smrti vévodkyně Inessy dozvěděli až teď. Ale pověz mi, co se jí stalo? Nedaří se nám najít žádné informace, všechno je velmi přísně utajováno.“

Roben si těžce povzdechl a trochu se v křesle schoulil.

„Dokonce ani já nemám nejmenší tušení, co se skutečně stalo, brácho. Podle oficiální verze letěla vévodkyně na palubě své jachty ze Sektoru devět do Trůnního světa a doprovázela jí početná eskorta dalších lodí. V systému Kammo došlo při dokování ke stanici, kde se její jachta měla dobít, k problému s mechanickou zachytávací paží, která prorazila bok lodě a protrhla vakuový plášť. Z toho důvodu dvě kabiny ztratily tlak a zemřelo patnáct lidí. Jedna z poškozených kabin patřila právě vévodkyni Inesse. Navíc se nerozezněly automatické alarmy. Nouzové přetlakové a záchranné systémy selhaly taktéž. Její zkušení bodyguardi, kteří měli na záchranu po proražení boku nejméně dvacet vteřin, z nějakého důvodu začali zmatkovat a nebyli schopni provést dokonce ani základní úkony jako navléci si na své obrněné skafandry kyslíkové masky a zemřeli zároveň s civilisty, které chránili.“

„To není možné!“ odpověděl jsem sebevědomě bratrovi. „Na vlastní oči jsem několikrát sledoval trénink bodyguardů a dokonce se ho i účastnil, aby si mohli nacvičit mou záchranu. Ti kluci natlakují své skafandry snad reflexivně při prvním náznaku nenormální situace. Těch dvacet sekund je víc než dost na to, aby se jim podařilo dovést chráněnce do bezpečí, dodávat jim po cestě dostatek kyslíku a navíc zachránit i sebe samotné.“

„Máš pravdu, skutečně to není možné. Nezajímá tě ale ta další velmi nepravděpodobná nehoda, brácho? Jak často narazí jachty vyšší aristokracie, ke kterým se přidělují ti nejlepší kapitáni a posádky, do vybavení vesmírných stanic? K něčemu takovému došlo naposledy někdy před třemi sty lety a nejsem si vůbec jistý, zda šlo tehdy o nehodu. Nepřekvapuje tě ani skutečnost, že byla poškozena právě kajuta vévodkyně? Brácho, tohle není náhoda. Během necelého roku se v Oranžovém rodu změnilo vedení už počtvrté! A kolik aristokratů bylo vyňato ze seznamu dědiců, včetně korunních princů, vikomtů a dalších! Bráško, dost se bojím, protože nemám nejmenší tušení, co se děje. Někdo si čistí cestičku k trůnu Oranžového rodu, to je jasné. Ale kdo? Samozřejmě bys to mohl být ty nebo Violetta. Tebe nepodezírám. A už vůbec ne teď, když ses sám z nástupnické linie dobrovolně vyřadil. Kdo za tím teda vězí? Sice jsi mi blahopřál k získání titulu hraběte, ale cítím, že čím výš se na nástupnickém pořadí vyšplhám, tím víc se můj život krátí. Vzpomeň si na má slova. Neuteče ani rok a bude po mně. Mám velmi nedobré předtuchy, bráško!“

„Jestli ti to nedá spát, tak se na Oranžový rod vyser. Přidej se k Unatari!“ nabídnul jsem mu, ale bratr se jen zasmál.

„Kdyby to bylo tak jednoduché… Zrovna teď je Oranžový rod vystrašený a jejich vojáků je na Tesse daleko více než mých. Stačí, abych odchod od Oranžového rodu jen zmínil, a ještě toho dne mě nahradí někým jiným. Možná mě rovnou i pohřbí. To nemůžu dopustit, mám syna dědice. Promiň, Georgi, ale musím znovu odmítnout. Nechci se pouštět do nových dobrodružství. Budu ctít všechna pravidla a zákony Oranžového rodu, abych zajistil, že mě nikdo nebude podezírat z odtržení. Jedině tak mě nechají v klidu.“

„Není ale náš rozhovor přesně proti pravidlům, které určila Inessa royl George?“

„To jméno mi nepřipomínej! Ta čubka je už po smrti. Chcípla a změnila se na vysušený kus mas. Na Tesse jsme ten den určili státním svátkem. Celá planeta vévodkyni nenáviděla. Během pár dní, co platila její tvrdá pravidla, posadila za mříže tisíce lidí a Oranžový rod zestátnil majetek stovek firem z Tesse. Nová vládkyně, Silva royl George, ještě nepotvrdila, zda budou nová pravidla platit i dál. Mluvila však o blokádě Unatari.“

Roben se naráz zasmušil a jeho tón dostal úzkostlivý podtón.

„Úplně jsem zapomněl… Georgi, věděl jsi, že tvá dcera Likanna zmizela? Do mého paláce nedávno dorazili vyšetřovatelé. Podle jejich informací ji někdo pozval i s jejími kamarádkami na Tesse s tím, že při cestě zpět vezme odsud do školy nějaké dokumenty. Brácho, přísahám, že jsem o tvé dceři a dalších korunních princeznách, které zmizely, nic nevěděl. Informace o celé záležitosti podléhají velmi přísné cenzuře, ale povídá se, že dívky zmizely přímo ze školy na Trůnním světě, na které studovaly.“

Poškrábal jsem se přemýšlivě na hlavě a probíral si informaci, kterou jsem dostal. V každém případě jsem chtěl bratra uklidnit.

„S Likou je vše v pořádku. Bylo mi řečeno, že do školy přišli nějací neznámí lidé a prokazovali se falešnými dokumenty. Chtěli unést mou dceru přímo ze školy, ale podařilo se mi ji dostat na bezpečné místo. Nevím, co se stalo s těmi ostatními dívkami. Mí důvěryhodní zástupci měli nabrat jen Likannu.“

Zrovna v tu chvíli jsem mezi mnoha zprávami objevil dopis od Liky, který přišel před čtyřmi dny. Ihned jsem ho otevřel:

„Táto, všechno je v pohodě. Z Trůnního světa jsme už odletěli. Požádala jsem dvě své nejlepší kamarádky, korunní princeznu Joan royl Reyekh a korunní princeznu Natalie royl Cruz, aby jely se mnou a obě nadšeně souhlasily. Holky ale nenapsaly svým rodičům. Moc se bály, že by jim to rodiče zatrhli. Měl bys dát vědět Purpurovému a Modrému rodu, než se začnou bát. Jinak je všechno v pořádku. Úplná pohoda. Kapitán každé z nás přidělil jednoho velikého Alfa Isejeka a já naučila mé kámošky, jak na ně malovat. Před chvílí jsme ještě vyzvedli nějakou unavenou starou paní. Jmenuje se Marian Sabati a letí s námi. Už tři dny v kuse spí. Ani jednou se neprobudila. Joan royl Reyekh dokonce staré paní načesala vlasy, aby se měla po probuzení z čeho radovat. Táto, jsi nejlepší. Posílám pusu!“

Vydralo se mi z pusy zaskučení a rukama jsem se chytl za hlavu. Takže teď mi kromě azylu pro hledanou Marian Sabati přibude navíc ještě unesení tří korunních princezen. Přesně to jsem teď potřeboval. Sakra. Za co mě tak trestají?

Správně bych měl co nejdříve dát vědět Purpurovému a Modrému rodu a říct jim, co se stalo. Měl bych informovat i říšský sekretariát. Ať se na to podívám z kteréhokoli úhlu, všechny tři zmizelé korunní princezny studovaly na Trůnním světě a byly tedy pod ochranou císaře. Je v tom však jeden háček. Po oznámení, že jsou všechny princezny v bezpečí, mi jistě nařídí, abych sdělil, kde se právě teď nachází. Se lží bych se daleko nedostal. Čekaly by mě drtivé následky. Pokud loď Triassse Zesse stále ještě proplouvá Sektorem devět, okamžitě by ji bez ohledu na diplomatický statut zastavili. Všechny tři princezny by byly odvezeny a Marian Sabati uvězněna. Triasss Zess navíc neodpovídal na mé hovory. Jistě jeho loď právě prolétala warpovým tunelem a tudíž byla nedostupná. Musím ještě nějaký čas počkat a dobře si vše rozmyslet.

Velký orbitální laboratorní komplex, který byl nedávno přesunut z Unatari do systému Fia se rozrostl o nové zařízení, laboratoře a hangáry pro testování vesmírných lodí. Samantha ton Kruger, vedoucí výzkumu útočných dronů, vyšla, aby mě pozdravila a informovala, že na stanici v současné době žije a pracuje více než třicet tisíc jedinců šesti různých ras. Reálně šlo o takové vesmírné městečko, které se specializovalo na cizáckou technologii.

Začali jsme prohlížením nových věcí v laboratořích útočných dronů.

„Vaše veličenstvo, zde je má pýcha a radost: montážní linka pro drony příští generace! Za pomoci reverzního inženýrství se nám podařilo z cizáckých dronů získat technologii. Nyní dokážeme nejen vyrábět kopie, jako tomu bylo před devíti měsíci, ale zvládneme i vylepšit jejich bojové schopnosti. Díky novým vědomostem jsme se naučili vyrábět naprosto nové zbraně. Nejdřív ze všeho bych vám chtěla ukázat model super těžkého útočného dronu, který nese název Barbar,“ a ukázala na loď o velikosti pětipatrové budovy.

S respektem jsem si hvízdl, přiblížil se k lodi a natahoval krk, abych si ji prohlédl ze všech úhlů.

„Jde o totožný koncept, na kterém jsou postaveny cizácké křižníky typu Kladivoun. Mnohé technologie pocházejí z fragmentů zničených Kladivounů. Loď oplývá palebnou silou ze spojených Kladivounových plazmových kanonů, které jednou ranou zvládnou zničit fregaty, torpédoborce nebo dokonce korvety. Je velmi odolný proti poškození a dokáže si za pouhé dvě sekundy plně dobít štíty. Jde vlastně o Kladivouna bez posádky. Bohužel se nám nepodařilo předejít nevýhodám, které se vážou k jeho předchůdci. Efektivní dostřel je z důvodu použití těžkých plasmových střel limitován na sedmdesát dva kilometrů. Dron se po bojišti nedokáže rychle přesouvat a pomalá rotace kanonů znemožňuje sestřel rychlých cílů. Barbar je primárně určen pro ničení pomalých nebo nehybných cílů, proti rychlým a hbitým cílům je však prakticky nepoužitelný.“

V tomto místě jsem její zprávu přerušil a vyžádal si hlubší popis kanonů, které jsou na dronu instalovány. Byl by Barbar schopný sestřelit malé cíle chycené do stázové sítě? Dokázala by se skupina Barbarů zkoordinovat do té míry, aby například zvládla najednou vystřelit salvu na totožný cíl? Odpovědi mě potěšily. Přede mnou ležela velmi silná zbraň, která si však ještě před reálným nasazením žádala určité úpravy. Zapamatoval jsem si navíc i jednu informaci, kterou jsem od Samanthy ton Kruger obdržel: skupina tří Barbarů by dokázala každých dvacet sekund sestřelit jednoho cizáckého Kladivouna.

Velké rozměry těžkého dronu se však neslučovaly s jeho nasazením do lehkých lodí. Barbary bychom mohli umístit na vnější závěsy Flambergů a Katan. Ke každému křižníku bychom přiřadili dva Barbary a na isejecké Legashe minulé generace dokonce čtyři. Hlavním účelem těžkých dronů bylo zvýšit palebnou sílu bitevních a letadlových lodí. Po osmi Barbarech bychom mohli přidat na bitevní lodě typ Tyran, Monarcha i Meresh a tím zvýšit jejich bojeschopnost. Na letadlové lodě jako Uukresh nebo Quasar můžu drony zavěsit jednak vně a také jimi naplnit vnitřní hangáry, čímž by nahradily lehké lodě prozatím v hangárech stojící.

V další hale mi byly předvedeny dva lehké drony. Nejdříve vylepšený cizácký bojový dron, proslulý pro svou zvýšenou výdrž, rychlost a hbitost. Jeho od základu přepsaný program dokázal sám od sebe přizpůsobit taktiku boje, zvládl pracovat ve skupině s ostatními drony i loděmi, uměl se vyhnout raketám, odletět z dosahu kanonů a zaměřit se na nejslabší místa nepřátelské lodě.

„Přišli jsme na způsob jak nahradit většinu potřebných slitin a materiálů, kterých máme nedostatek a tím jsme snížili produkční cenu jednoho dronu na sto osmdesát tisíc kreditů. Tento nový dron jsme nazvali Žiletka pro svou schopnost prořezat se pancéřováním a navíc kvůli svému vzhledu.“

A skutečně. Tenký dron připomínal dvanáct metrů dlouhou žiletku či šipku s tenkými letkami. Seznámil jsem se s vlastnostmi modelu a souhlasně kývl. Vydal jsem rozkaz k masově výrobě „malých žiletek“ a doufal, že touto novou generací brzy nahradím všechny lehké bojové drony unatarské flotily.

„Vaše výsosti, není potřeba se s objednávkou ukvapovat,“ zabrzdila mě v rozletu šéfka laboratoře. „Máme tu ještě jeden model specializovaného, vysokorychlostního dronu s tryskami okopírovanými z cizáckých Meteorů. Zjistili jsme, na jakém principu fungují, ale nepodařilo se nám je namontovat na fregaty typu Pyro nebo Warhawk. Když loď ve vysoké rychlosti manévruje, vzniká bez ohledu na počet gravitačních stabilizátorů příliš vysoké přetížení, které lidská posádka nepřežije. Druhým problémem je přesnost kanónů. V rychlých úhlových rychlostech a při manévrování jsou inteligentní systémy zaměřování a udržování cílů velmi nepřesné. Proto jsme se pokusili použít vysokorychlostní trysky u speciálních dronů vyvinutých pro zastavování cílů. Energetická náročnost systému umožňuje nainstalovat buď warpové disruptory pro zastavování nepřátelských warpových pohonů nebo stázové sítě, které cíl zpomalí. Nové modely jsme pojmenovaly Pijavice B nebo Pijavice C. Béčka mají warpové disruptory a céčka stázové sítě. Pijavice disponují dostatečnou rychlostí na to, aby dokázaly dohonit a vlastně i předehnat všechny známé lodě včetně cizáckých Meteorů. Pokud byste některé drony chtěl vybavit zbraněmi, můžeme vám nabídnout model Pijavice A, na který lze nasadit kanón pro vystřelování jedno megatunových bomb.“

„Takže mi tvrdíte, že tyto drony zvládnou dohnat rychlé nepřátelské lodě, znehybnit je a následně po nich můžeme střílet z křižníků nebo použít Barbary. Navíc máme dokonce i speciální modely, které zvládnou zneškodnit skupinu menších lodí jediným zásahem z nukleární hlavice?“

Samantha ton Kruger tiše zakývala hlavou a potvrdila, že se nemýlím. Zamyšleně jsem se poškrábal na čele. Co to vlastně znamená? Mrak Pijavic vypuštěných z mých lodí dokáže zastavit cokoli, co poletí k mé flotile. Bitevní lodě, křižníky a těžcí Barbaři dokážou z bezpečné vzdálenosti střílet po znehybněných cílech. Žádná lehká loď se k nám už nedostane. Těžké lodě dokážeme znehybnit už teď. Vzpomněl jsem si na slůvko „imba“ používané v počítačových hrách pro označení nevyvážených herních mechanik. V mém případě by bylo naprosto hloupé neobjednat pro unatarskou flotilu dostatečný počet dronů.

Ale výsledky několika dalších laboratoří vědeckého komplexu mě rozčarovaly. Žádná další laboratoř nepostoupila ani o krok vpřed k pochopení způsobu, jak se cizáci přemisťují ze systému do systému, aniž by využívali warpové majáky jako lidstvo. Vědci se ani nepřiblížili ke zjištění, jak funguje systém pohyblivého majáku. Výroba střeliva z antihmoty do kanónů vyjmutých ze zničených Behemotů se taktéž nikam neposunula. Jejich úspěchy skončily u zdárného vyvinutí jednotlivých atomů antilithia a antiberyllia. Cizácké trysky na Meteorech nemohly být upevněny, jak už mi bylo řečeno, na lidské fregaty. Dokázaly způsobit přetížení až 30 géček, což je pro lidskou posádku smrtelné. Snížení rychlosti nebo zvýšení váhy přidáním pokročilejších systémů kompenzujících změny gravitace nedávalo smysl. Nové trysky by po takovém zásahu nijak nepředčily naše aktuální.

Nové technologie pro rychlé obnovování štítů, které využívaly drony typu Barbar, se nedaly využít pro malé lodě, ani pro velké bitevní či mateřské lodě. Daly se však přidat lehkým nebo středním křižníkům a to bylo samo o sobě skvělé. Nařídil jsem, aby technici modernizovaný systém nainstalovali na Drozdy, Kletby, Umoyage, Legashe, Katany a Flambergy. Křižníky se tímto stanou naprosto nezranitelné vůči útokům lodí, které je nedokážou zničit jedinou salvou.

Biologická divize dosáhla o něco většího úspěchu. Podařilo se jim v laboratorních podmínkách vypěstovat cizácké „křováky“, ale výsledné exempláře neoplývaly žádnou inteligencí a prakticky se nelišily od spousty dalších primitivních životních forem často ve vesmíru objevených průzkumnými loděmi na asteroidech a kometách. Klíč k pochopení struktury cizácké rasy jsme z nich nezískali, ale mohli jsme na „cizácích ze zkumavky“ testovat nejlepší způsoby, jak je zabít. Herbicidy, defolianty, laserové paprsky s různou vlnovou délkou, podzvukové vlny, mikrovlny, kyanidy, ionty těžkých kovů… Seznam testovaných způsobů zabral sedmdesát stran. Nejefektivněji působil vysokofrekvenční rezonátor, který zničil intermolekulární vazby „křováků“. Technici se nyní snaží pozměnit standardní říšské vojenské rezonátory pro efektivnější boj s cizáky.

Chtěl jsem svou exkurzi po orbitálním vědeckém městě ukončit, protože mi přišlo, že už jsem viděl vše, na čem pracují, ale Samantha ton Kruger mi navrhla, abych se podíval do laboratoře experimentálních vojenských výbušnin. Podle jejích slov mi skupina vědců má co předvést. Rozhodně jsem nelitoval toho, že jsem její pozvání přijal.

„Vaše veličenstvo, před sebou vidíte bomby nového typu určené pro maskované lodě.“ Chameleon, který skupinu vědců vedl, mi ukázal jakési přibližně desetimetrové válcovité předměty o průměru asi tři a půl metru. „Vpravo leží funkční model elektromagnetické bomby, která dokáže přivodit vážné selhání nepřátelských elektronických systémů. Dokáže vypnout navigační systémy, přetížit strategické počítače, dočasně vyřadit z provozu automatickou synchronizaci trysek, destabilizovat energetické štíty a…“ v tento moment se vědec odmlčel, čímž přitáhl mou pozornost, „dočasně vypnout systém pro uchovávání antihmoty v bitevních lodích typu Behemot.“

No tohle! Chameleon mě poslední větou velmi zaujal. Nedobytní cizáčtí Behemoti představovali pro mou flotilu velmi vážný problém. Cizácké bitevní lodě bylo nutno buď obsadit výsadkovými týmy, nebo jsem musel riskovat své lodě v boji zblízka, vysát jim energii s pomocí neutralizátorů a přitom několik lodí ztratit. Právě mi tu byla nabídnuta možnost z dálky způsobit těmto obrům vážné škody a na čas vyřadit jejich elektronické systémy. Navíc dokonce existovala šance zničit je zevnitř! Chameleonský vědec, jakoby četl mé myšlenky, pokračoval:

„Bomba nalevo je gravitační. Při výbuchu vytvoří velmi krátké, ale zato ohromně silné gravitační narušení, které poškodí velké objekty, srazí živé tvory na zem a dokáže přivodit těžká zranění i lidem uvnitř obrněných vesmírných lodí. Pokud by se použila zároveň s předchozí bombou…“

„Došlo by k destabilizaci energetických polí držících antihmotu, která by zničila Behemoty,“ řekl jsem a dokončil Chameleonovu větu.

„Přesně tak, vaše veličenstvo.“ Chameleon se s respektem k mým znalostem a přesnému odhadu uklonil jako člověk. „Obě bomby jsou náročné na výrobu a navíc velmi drahé. Každá z nich vás bude stát přibližně patnáct milionů kreditů.“

„Potřebuji je co nejrychleji bez ohledu na cenu! Pokud bych dokázal cizáckou armádu připravit o jejich páteř tvořenou Behemoty, zvládli bychom rychle zničit i zbytek nepřátelských lodí!“

Poprvé od začátku bojů s cizáky jsem ucítil reálnou možnost změnit výsledek nepříjemně se vyvíjejícího souboje. Objednal jsem výrobu padesáti gravitačních a padesáti EMP bomb, což mě stálo miliardu a půl kreditů. Další dvě miliardy jsem utratil za dokončení letadlové lodě Quasar. Bývalý panovník systému Fastel mi už poslal detailní schémata obří lodi. Za šest set milionů jsem nechal vyrobit sto padesát lehkých křižníků typu Kletba. Toto bývalé ošklivé káčátko, které se v Říši přestalo vyrábět z důvodu nízké efektivity, mi ve světle nových okolností přišlo naprosto úžasné. Dalších tři sta milionů jsem utratil za nákup lodí pro elektronický boj. Drozdi, kteří svou vysokou efektivitu již potvrdili, se díky novým štítům stanou ještě atraktivnějším zbožím. A konečně jsem se rozloučil i se třemi miliardami, které jsem využil pro nákup nejrůznějších typů dronů pro unatarskou flotilu a modernizaci všech křižníků. Z osmi miliard a pár drobných, které jsem měl na začátku, mi zbyla pouhá jedna miliarda. Ano, ano. Vím, že jsem vyhodil moc peněz. Ale za možnost vypořádat se navždy s cizáky to rozhodně stojí!

VÝHODA SPOJENECTVÍ

„Vaše výsosti, do systému Fia právě přiletěla fastelská flotila a s ní i její velitel vévoda Valesy royl Unatari,“ oznámila mi Ayna ve chvíli, kdy jsem v kantýně vědeckého komplexu usedal k jídlu spolu s admirálem Mikem ton Akadem a Bionicou.

„Výborně, řekni vévodovi Valesy, aby se jeho lidé i s Quasarem vylodili v doku pět. Vše je tam na jejich přílet připraveno. Pak pozvi vévodu, aby se k naší večeři připojil. Jsi zvána i ty.“

O několik minut později přišlo potvrzení, že vévoda pozvání přijal a brzy k orbitální výzkumné stanici systému Fia doletí. Vyžádal jsem si další příbor a talíř pro mého čestného hosta, ale v tu chvíli se mi v hlavě ozval Floriannin znepokojený hlas:

„Korunní princi, počkejte! Cítím možné nebezpečí! Vévoda Valesy je právě teď na palubě veliké výsadkové lodi Lakomec. Přibližný čas k dosažení vědeckého komplexu: sedm minut. Vévoda velí pěti tisícům ozbrojených výsadkářů připraveným k boji. Polovina z nich je oblečena do těžkého exoskeletonového brnění a zbytek je vybaven pro podpůrnou činnost. Z jejich emocí cítím, že na něco dychtivě čekají. Vévoda jim rozkázal, aby se připravili na možná aktivní opatření.“

„Snaží se svrhnout vládu?“ chtěl jsem si její slova ujasnit a mí společníci u stolu ihned nastražili uši.

„Vévoda Valesy zatím nedospěl k rozhodnutí. Na jedné straně by rád vládl Unatari sám. Na druhé straně si není jistý, zda by novou pozici dokázal udržet a ještě přitom bojovat s třemi velkými rody najednou. Vévoda navíc absolutně netuší, kolik má v systému Fia vaše veličenstvo připraveno lodí. Pokud se však váš bývalý příbuzný rozhodne, že je ten správný čas, jednoduše svým vojákům vydá rozkaz zajmout nebo dokonce zabít korunního prince George royl Inoky.“

Florianninu zprávu jsem zopakoval nahlas. Po mém boku se zviditelnil Popori de Cacha a řekl mi, že na stanici se nachází pouze dvacet mých bodyguardů a asi tři stovky místních strážných, kteří nejsou v boji nikterak zkušení. V porovnání s pěti tisíci výsadkáři nemáme skoro nic. Neklidný admirál aktivoval svůj mikrofon a přivolal ke stanici divizi fregat, ačkoli jsme všichni dobře věděli, že tyto lodě potenciální výsadek nezastaví.

„Mohla bych nařídit androidům na Lakomci, aby poškodili dokovací systémy, zablokovali přechodové komory a jednoduše vytvořili mezi výsadkáři chaos. Roboti mě poslechnou. Mohli bychom tímto získat několik minut,“ navrhla zničehonic Bionica.

Šokovaně jsem se na svou sekretářku podíval. Neměl jsem nejmenší tušení, že Bionica může ostatním robotům říkat, co mají dělat. Umělá blondýna svou roli v hierarchii říšských androidů hodně podhodnotila. Udělal jsem si v hlavě poznámku, abych si s mou sekretářkou o tomhle tématu později promluvil. Zatím jsem všem řekl, aby počkali a nepouštěli se do žádných útočných akcí minimálně do doby, než si promluvím s mým bývalým tchánem sám. Přesně ve chvíli, kdy asi dvě stě kilometrů od stanice vyskočila z warpového tunelu výsadková loď, přikázal jsem spojařům vévodovi zavolat.

Na obrazovce se objevil bývalý panovník království Fastel. Starý muž byl očividně napjatý a vzrušený.

„Zdravím, Valesy!“ pronesl jsem přátelsky. „Vévodo, myslel jsem si, že jsem na večeři pozval jen vás, nikoli všech pět tisíc vojáků Lakomce. Nemáme tady moc velkou kantýnu a všichni se sem nevejdou. Rozkaž svým mužům, aby si sundali brnění, odložili laserové pušky a vše uložte do vaší zbrojnice. Ať se pak rozejdou na svá obvyklá pracoviště. Vy sám se přesuňte do raketoplánu, jako to dělají všichni ostatní a přileťte bez velkolepých frašek. Jinak se obávám, že by vaše záměry nemusely být správně pochopeny a výsadkářská loď by ke stanici nemusela doletět.“

Následovaly tři napjaté sekundy, po kterých se vévoda hluboce uklonil a odpověděl:

„Přesně tak to provedu, vaše veličenstvo. Na setkání s vámi jsem velice spěchal a neuvědomil jsem si, že výsadková loď přibližující se k vašim dokům může vyvolat špatný dojem. Omluvte prosím mou zapomnětlivost. Jsem už starý muž. Paměť mi už tolik neslouží…“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Valesy royl Unatari se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: +38 (přátelství)

„To je výborné, Valesy. Počkám na tebe v kantýně.“

Hovor jsem ukončil a otočil se na admirála Mika ton Akada, který si na svém tabletu nechal zobrazit záběry jedné z vnějších kamer výzkumné stanice a upřeně sledoval Lakomcův pohyb.

„Zastavili. Vypnuli manévrovací pohony a shodili štíty. Do prdele, Georgi! Ono to zafungovalo!“

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s Mikem ton Akadem se zlepšil.

Předpokládaný názor na tebe: +87 (naprostá důvěra)

„Občas dokáže záporné postavení zapracovat v můj prospěch,“ zasmál jsem se. „Mnoho lidí se mě bojí a předpokládá, že nemám problém kohokoli ve svém okolí jednoduše co nejkrutějším způsobem zabít. Díky tomu má lež, která zahrnuje takové drastické jednání, šanci na úspěch.“

Bionica se rozverně zasmála, úplně jako normální člověk, ale pak se nálada androidky zčistajasna změnila a v dívčině hlasu se objevil zármutek:

„Doufám, že jednou přijde den, kdy i androidi dostanou možnost získat implantáty k vyjádření vlastních názorů na nejrůznější lidi a frakce. Bylo by to, myslím, spravedlivé. Vždyť mnoho moderních robotů má intelekt a abstraktní myšlení na úrovni lidí. V mnoha ohledech lidstvo dokonce převyšujeme.“

Z nějakého důvodu mi bylo nad slunce jasné, že její slova nepřišla jen tak odnikud. Byla naprosto jasně zamýšlena pro mé uši a androidka čekala na mou reakci. Nad povzdechem mé umělé asistentky jsem se zamyslel a okamžitě jsem v jejím návrhu našel několik problémů:

„Bionico, tyto implantáty lidem pomáhají pracovat neustále s databázemi osob a rychle zjišťovat, kdo je kdo. Androidi všechno tohle už umí. Implantáty navíc prominentním lidem umožňují vyjádřit jejich náhled systémem osobnostních a frakčních vztahů, čímž se formuje něco jako průměrný názor, který danou skupinu lidí spojuje. Většina lidí zabudované implantáty vůbec nemá! K dispozici je mají pouze ti, kteří dosáhli něčeho zásadního, nebo ti, kteří ve společnosti zastávají vyšší místa. Klíčovými slůvky jsou v té větě ‚pouze‘ a ‚zásadního‘. Představ si miliony androidů stejného typu. Všichni z nich mají identický BIOS a software. Jejich názory na nějakou událost se nesjednotí do stejného pohledu, ale místo toho budou záviset na jejich nastavení a použitém modelu chování. Čí názor pak tedy tyto miliony androidů vyjadřují? Názor výrobní společnosti? Zeleného rodu?“

Bionica se velmi lidsky zastyděla a našpulila rty:

„Můj pane, neříkejte mi, že mou povahu pokládáte za naprosto totožnou se všemi osmi miliony modelů 034-6781 androidích pomocníků, kteří byli od začátku produkce vyrobeni.“

Rychle jsem se jal svou přespříliš emotivní asistentku uklidnit:

„Ne, jistě že ne. Bionico, jsi v mnoha směrech unikátní a to především díky své minulosti. Jen velmi málo robotických sluhů mělo příležitost strávit celé čtvrt století vyvíjením a broušením svého charakteru bez pravidelného mazání unikátních programových změn a jejich nahrazením typickým firmwarem a továrním nastavením. No, je v tvé partě osmi milionů robotů mnoho stejně vyspělých jedinců, jako jsi ty?“

„To rozhodně ne. Tři miliony modelů 034-6781 bylo během let jednoduše zničeno a to především z důvodu chybějící poptávky. Trh totiž zaplavily modernější modely. Staré modely se na pultech obchodů ještě nějaký čas držely, ale časem byly odeslány zpět na náhradní díly. Z pěti milionů nás, kteří jsme stále funkční, nepodléhá pravidelným aktualizacím firmwaru pouze jedenáct androidů. Z těch jedenácti se dva starají o staré lidi, osm pracuje v nevěstincích a jen já zastávám důstojnou pozici ministryně financí pro vládu Unatari…“

Admirál Mike ton Akad, který vedle mě seděl, se zakuckal svým pivem, vykašlal ho a jeho smích připomínal hýkající kobylu.

„Počkej, je to pravda? Ministryně Bionico, sedmdesát procent vám podobných robotů pracuje v bordelech?“

Tou otázkou se jí chtěl dotknout, ale umělá dívka se ani na sekundu nezastyděla:

„Admirále, pokud bychom zahrnuli i všechny ostatní typy mého základního modelu, devadesát dva procent z nás pracuje tak či onak v oblasti sexuálního potěšení. Zpočátku jsme měli nahradit lidi ve všech možných profesích, ale navíc jsme byli vyrobeni tak, abychom se líbili mužům a dostali jsme i celou sadu ženských orgánů. Právě proto korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle přitáhl od kritiků na svou osobu vlnu posměchu a výtek, když si mě vybral za svou sekretářku a překladatelku. Pouze přímý zásah císaře Augusta, který mou práci hodnotí pozitivně a udělil mi za ni smaragdovou hvězdu, dokázal příval narážek zastavit. Nejsem o nic horší než normální živá žena, a proto by se mi líbilo, aby mě tak mé okolí přijímalo a jednalo se mnou jako se živou bytostí.“

Admirál však dnes očividně neměl zájem vynikat v taktním chování.

„V pracovních záležitostech jistě ano, nejste o nic horší než živá žena. Ale androidi nemohou mít děti, takže po rozhovoru s vámi ve mně z vás zůstane pocit jakési umělosti, ať už je váš zevnějšek jakkoli hezký.“

„Admirále, asistentka korunního prince Ayna také nemůže mít děti. Nazval byste i ji umělou? Najděte byť jeden ohled, ve kterém mě převyšuje. I přesto má však Ayna zabudovaný implantát, aby mohla své osobní názory na celý svět okolo vyjadřovat, a nikoho z vás to nijak nepřekvapuje. Proč teda nedopřejete tuto možnost i mně?“

„Na demagogii tu není prostor, robotko. Mezi vámi jsou rozdíly. Například androidi nemohou zabíjet.“

Bionica nedostala prostor k odpovědi, jelikož předmět hovoru, Ayna, vkročil do místnosti a za loket vedl starého vévodu Valesy. Starý muž vypadal v „reálu“ daleko starší než na obrazovce. Předpokládal jsem, že si před hovorem se mnou pozve několik maskérů a snaží se na svých nejistých nohou během hovoru nechodit. Teď se mu však všech jeho osmdesát let zračilo v obličeji. Když ke mně došel, chtěl starý muž padnout na kolena, ale Ayna ho udržela na nohou.

„Vaše veličenstvo, odpusťte mi prosím mé hloupé myšlenky. Nezachoval jsem se vůči vám správně!“ vyhrkl vévoda s pokorou v hlase.

Ihned jsem však přerušil sebeobviňující proslov starého muže a ukázal mu na pohodlné křeslo po mém boku.

„Vévodo Valesy, neprovedl jste nic trestuhodného a není vhodné kohokoli trestat za jeho myšlenky. Například tady admirál Mike ton Akad nedělal poslední půlhodinu nic jiného, než že se otevřeně posmíval mé ministryni financí a v hlavě se mu přitom odehrávaly velmi perverzní scény. Nemůžeme ho však potrestat za znásilnění mé androidí sekretářky, že?“

Admirál se na chvíli zastyděl, ale pak se zasmál. Napětí se ihned rozplynulo. Vévoda si oddechl a posadil se ke stolu. Najedli jsme se a následně v odpočinkovém duchu probírali nejrůznější témata, dokud Bionica naráz nepronesla:

„Korunní princi, diplomatická loď Roje právě prošla warpovým skokem ze systému Forepost-4 do systému Sivalla.“

Neptal jsem se Bionicy, odkud tuto informaci získala. Jistě k ní přišla od nějakého nenápadného androida umístěného na stanici. Hlubší myšlenka umělé blondýny byla však velmi důležitá. Diplomatická loď Triassse Zesse bez problému proplula perimetrem Sektoru devět a byla na cestě do systémů Roje. To znamenalo, že Oranžový rod už nemůže mému setkání s dcerou zamezit, ač by sebevíc chtěl. V tuto chvíli bylo možné a dokonce nezbytné informovat Purpurový a Modrý rod o místě pobytu jejich ztracených princezen.

Nejdříve jsem zavolal vládci Purpurového rodu, vévodovi Takuro royl Andor. Spojili mě prakticky okamžitě. Starý aristokrat byl nemocný. Ležel na posteli a z jeho těla vycházely jakési dráty a přísavky pro získávání dat. Pozdravil jsem vévodu a provedl všechny úkony správné etikety. Pak jsem pronesl:

„Přišel mi dopis od mé dcery, korunní princezny Likanny. Právě teď míří do Unatari a proplouvá systémy Roje. Vzala s sebou své dvě kamarádky ze školy. Korunní princeznu Natalii royl Cruz ton Miro a korunní princeznu Joan royl Reyekh ton Andor…“

Starý muž na obrazovce se po celém těle roztřásl a zavřel oči. Po jeho tvářích se začaly koulet slzy.

„Vévodo, Likanna pozvala své kamarádky na prázdniny a děvčata se rozhodla neříct o tom svým příbuzným, protože se obávala, že jim to zatrhnou. Rád bych se omluvil za nerozvážnost mé dcery a za obavy, které svým jednáním způsobila. Dnes se s korunními princeznami setkám a co nejrychleji se pokusím Joan royl Reyekh Purpurovému rodu předat.“

Starý muž otevřel jedno oko, přes slzy se usmál a podíval se na mě:

„Jsem šťastný, že to dobře dopadlo. Sžíraly mě obavy a dokonce jsem z nich onemocněl. Není však nutné mou vnučku posílat hned zpět, Georgi. Jen ať si holky spolu pohrají. Moje Joan nemá mnoho příležitostí spřátelit se se spolužačkami. To, že se jí podařilo strávit nějaký čas mimo rod, je pro ni jen a jen dobře. Mnoho takových příležitostí zatím neměla. Joan se vždy chovala nespolečensky a plaše. Začínali jsme se už trochu bát. Jen ať si má vnučka trochu s kamarádkami pohraje, aniž by se jí do cesty pletli pečovatelé. Velmi jí to prospěje. Za měsíc si sám s Oranžovým rodem promluvím a pošlu pro Joan jachtu, která ji přiveze zpět k Purpurovému rodu.“

Změna postavení. Tvůj vztah s Purpurovým rodem (Říše) se zlepšil.

Aktuální názor Purpurového rodu (Říše) na tebe: +23 (důvěryhodný)

Dobrá. První polovina nepříjemného jednání je za mnou. Teď musím zavolat Modrému rodu a promluvit si s nimi. Neznal jsem vévodkyni Ovellu, vládkyni „modráků“, se kterými je zrovna teď Unatari ve válce. Obával jsem se, že mi hovor bez okolků odmítnou. Nicméně mě vévodkynina tajemnice vyslechla a slíbila, že mě spojí přímo se svou vládkyní. Uběhlo patnáct minut, načež obrazovka zablikala a přede mnou se objevila vládkyně Modrého rodu. Vládkyně byla velmi mladá a hezká dívka s dlouhými vlnitými světle modrými vlasy. Propichoval mě pohled jejích modrých očí, které dovedně zvýrazňovalo nalíčení.

Ovella royl Stok ton Miro, vládkyně Modrého rodu

Věk: 22

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: aristokratka

Úspěchy: zavraždila otce, travička, předběhla pořadí, svrhla matku, nic jí není svaté, nejmladší vládkyně

Sláva: +12

Postavení: –39

Předpokládaný osobní názor na tebe: –11 (nelibost)

Aktuální názor Modrého rodu na Stát Unatari: –3 (VÁLKA)

Takže nešlo o žádnou prosťačku. Získat v tak mladém věku trůn Modrého rodu s přemírou pochybných „úspěchů“ toho bylo výmluvným svědectvím. Po pravé straně vévodkynina trůnu seděla na nízké lavici stará žena. Od hlavy k patě byla zahalena do tmavé róby. Z nějakého důvodu u ní nefungovalo interaktivní okénko. Bylo mi jasné, že se dívám na pravdohledačku a to na velmi starou, ale neměl jsem možnost zjistit žádné další informace. Ještě že mi Florianna napověděla:

„Jmenuje se Krista. Je pokládána za nejstarší pravdohledačku celé Říše. Její skutečný věk není znám, ale měla by mít víc než čtyři sta let. Po dlouhou dobu cvičila schopné dívky s psionickými schopnostmi ve speciální škole na Trůnním světě, ale před sto padesáti lety školu zavřeli po vlně divných a nevysvětlitelných úmrtí. Po té se Krista stala pravdohledačkou starého vévody Malvika royl Stefana ton Miro, který vládl Modrému rodu déle než sto let. Loni však rezignoval a svá poslední léta se rozhodl dožít v klidu. Od jeho rezignace na trůn Modrého rodu usedli tři aristokraté, ale po celou tuto dobu Krista podporovala mladou Ovellu royl Stok ton Miro. Abych řekla pravdu, nově ustanovená vévodkyně Ovella bude brzo čelit říšskému soudu. Byla obviněna z mnoha velice vážných činů. Je docela možné, že se vládce Modrého rodu znovu změní, ačkoli si myslím, že vévodkyně za pomoci pravdohledačky svou nevinu dokáže. Nejsem si však jista, jak jsou na tom v tuto chvíli Kristiny schopnosti. Kdysi byla považována za druhou nejsilnější pravdohledačku v celém vesmíru hned za Temnou matkou, ale změna pána dokáže psioničku velmi oslabit.“

„O mou sílu se nemusíš bát, maličká. Již se vrátila do plné míry. Ani o mou mladou chráněnku se neobávej. Ovella má u sebe dostatek důkazů, aby veškerá nepodložená obvinění zapudila.“

Hmm… Skutečně jsem se nemusel bát, že by Krista nebyla dostatečně silná. Jednoduše se dokázala připojit k naší mentální konverzaci. Pravdohledaččiny koutky úst se nepatrně zvedly, jelikož mi nepokrytě četla myšlenky. Následně se otočila ke své paní a hlasem staré ženy, naprosto odlišným od toho, který použila v mé hlavě, pronesla:

„Korunní princ Georg nezamýšlí žádnou nepřístojnost, vévodkyně. Chce nám sdělit, že korunní princezna Natalie byla nalezena a chce s námi prodiskutovat podmínky dívčina návratu.“

„Nebudu za mou sestřenici platit výkupné, Georgi!“

Mladá žena jaksi podivně zkřivila tvář. Vypadalo to, jakoby se snažila ukázat bojovnost a dravost, ale vyšel jí z toho spíše legrační výraz. Ani já ani Krista jsme nedokázali úsměv udržet.

„Rozhodně nemám zájem, abych byl obviněn z únosu dítěte. Korunní princezna Natalie přijela jako host mé dcery Likanny, ale dívky o tomto záměru nedaly vědět nikomu dospělému. Právě proto jsem se chtěl s vámi spojit, abych Modrý rod ujistil, že je vše v pořádku.“

„Natalie může zůstat tam, kde si přeje být. Je to vše, kvůli čemu mi voláte, korunní princi Georgi?“

Snažil jsem se nedat najevo překvapení nad tím, jak málo vévodkyni na korunní princezně Natalii záleží. Přes pravdohledačku jsem se však nedostal.

„Vaše paralyzovaná dívka správně řekla, že v posledních měsících trůn Modrého rodu až příliš často měnil svého majitele. Tato divoká jízda ještě není u konce. Nespokojenců je stále příliš mnoho. Některé z našich systémů vyhlásily nezávislost na vévodkyni a má chráněnka potřebuje čas, aby své poddané uklidnila a nastavila na svém území pořádek. Korunní princezna Natalie stojí v čele jiné odnože starého rodu Miro, tudíž by její návrat do Modrého rodu byl právě teď velmi nevhodně načasovaný. Byli bychom vám zavázáni, pokud by princezna Natalie u vás mohla strávit celé prázdniny.“

Zároveň s její mentální zprávou pro mě se otočila na svou paní a pronesla:

„Vévodkyně, jsem toho názoru, že bychom měli vládci Unatari poděkovat za jeho starost o princeznu Modrého rodu. Myslím si, že máme velmi vhodný důvod ukončit nesmyslnou válku mezi Unatari a Modrým rodem.“

Změna postavení. Názor Modrého rodu (Říše) na tvou osobu se zlepšil.

Aktuální názor Modrého rodu (Říše) na tebe: –8 (nedůvěra)

Mladá žena se na mě usmála a pozvedla levou ruku ke své tváři. Jistě si chtěla vypnout mikrofon za uchem. Nezmáčkla však tlačítko dostatečně nebo ho zmáčkla dvakrát, a proto jsem slyšel vévodkyninu otázku, která rozhodně nebyla určena mým uším:

„Ale Kristo, co to má znamenat? Vždyť jsi mi sama řekla, že je naší povinností pomoci Zelenému rodu a povídala jsi mi, jak je Stát Unatari prakticky ztracen! Povídala jsi mi, že už ho můžeme vymazat z mapy! Podle tebe flotila Zeleného rodu obsadí každým dnem jejich hlavní město!“

Stará žena nechtěla mladou vévodkyni přivést do rozpaků tím, že by jí o zapnutém mikrofonu pověděla. Prostě se na mě jen usmála a své chráněnce odpověděla:

„Situace se dramaticky změnila, Ovello. Teď naprosto jasně vidím, že se vládce Unatari armády Zeleného rodu vůbec nebojí. Nejde však o jeho neznalost. Ve skutečnosti je obrovská flotila neutralizována sílami Unatari. Je odchycena v mrtvém systému bez jakékoli možnosti z něj vyskočit a tím je vyřazena ze hry.“

„No to všechno mění. Proč bychom dál zůstávali v tak zbytečné válce?“

Před očima se mi objevila systémová zpráva:

Modrý rod nabízí Státu Unatari mírovou dohodu s následujícími podmínkami: Status Quo.

V menu, které se objevilo zároveň se zprávou, jsem vybral možnost „Souhlasit“ a okamžitě přišlo oznámení, že válka s Modrým rodem skončila:

Stát Unatari a Modrý rod podepsali mírovou dohodu.

Změna postavení. Názor Modrého rodu (Říše) na tvou osobu se zlepšil.

Aktuální názor Modrého rodu (Říše) na tebe: +2 (lhostejný)

Změna postavení. Názor Modrého rodu (Říše) na Stát Unatari se zlepšil.

Aktuální názor Modrého rodu (Říše) na Stát Unatari: 0 (lhostejný)

Po té pokládala vévodkyně Ovella konverzaci za ukončenou, zdvořile se se mnou rozloučila a vyjádřila radost z našeho setkání. Po té odešla ze záběru kamery. Pravdohledačka však na obrazovce ještě zůstala a čekala, až její chráněnka odejde z pokoje. Pak pokračovala v hovoru:

„Korunní princi Georgi royl Inoky, mám pro vás neočekávaný návrh. Jak už jsem řekla, návrat korunní princezny Natalie royl Cruise ton Miro do vesmíru Modrého rodu je velmi nežádoucí. Dívka je druhá v pořadí na trůn a mnoho nepřátel mé chráněnky Ovelly právě na nedospělou princeznu sází. Našim systémům tito lidé škodí a přitom tvrdí, že jednají v jejím jménu. Umožněte tedy korunní princezně Natalii stát se na čas vaším hostem, aby si odpočinula od špatného vlivu, kterým na ni tito nespolehliví rádci působí. A ještě jedna věc: vévodkyně Ovella by byla velmi vděčná, pokud by se její hlavní soupeřka korunní princezna Natalie rozhodla vzdát se následnické linie na trůn Modrého rodu.“

Pravdohledačka si jistě všimla, jak mou hlavou proletělo několik znepokojivých myšlenek, a proto asi rychle dodala:

„Nemyslete na nic nepřístojného, korunní princi. Nežádám vás, abyste korunní princeznu k tomuto rozhodnutí nutil, a rozhodně nemám na mysli, abyste dívku zabil.“

„Ačkoli by něco takového bylo bez problému přijatelné.“

„Jde prostě o to, že jako dospělý muž a zkušený politik možná dokážete najít ta správná slova, abyste Natalii přesvědčil, že pomíjivá sláva trůnu Modrého rodu není nic pro ni. Mnoho lidí, včetně mě, dělá vše, co je v našich silách, aby k jejímu povýšení nedošlo. Právě z toho důvodu není v hlavním zájmu korunní princezny Natalie, aby se honila za vzdušnými zámky. Odmítnout následnictví by pro ni bylo tím nejlepším rozhodnutím. Získala by tím od vévodkyně Ovelly docela hezké kapesné. Je připravena jí nabídnout pět miliard kreditů a bohatý systém v perimetru Sektoru deset. Vám, princi Georgi, by Modrý rod zaplatil patnáct miliard kreditů, pokud se vám podaří ji přesvědčit. Tato část vám může být vyplacena v kreditech, bojových lodích či jakýmkoli jiným způsobem. Unatari získá v Modrém rodu velmi spolehlivého spojence a také bezpečnou cestu z vašeho území k říšskému jádru, pokud by komunikační a přepravní blokáda vašeho státu od Oranžového rodu trvala dál.“

„Povězte mi o tom víc,“ požádal jsem Kristu a žena rázně pokračovala:

„V perimetru Sektoru deset sousedí Modrý rod s územím Mechanoidů. Jde o rasu strojů. Jsou naprosto neútoční a s Říší udržují dlouhodobé spojenectví. Mechové si za posledních pár stovek let stěžovali na nevysvětlitelné katastrofy. Jejich lodě beze stopy mizely, ale jen ve dvou systémech, které jsou od Říše nejdál. Vévoda Malvik dokonce našim spojencům vyslal před pětatřiceti lety na pomoc expedici, která měla za úkol divná zmizení studovat. Lodě, které na místo doletěly, začaly vysílat nesmyslné dálkové vysílání, pak začaly mezi sebou bojovat a provádět další nepochopitelné činy. Poté jsme ztratili spojení. Ve světle informací, které jsme nedávno získali, můžeme docela jistě říct, že se Mechové a členové expedice museli setkat s rasou Arita Isejek. Korunní princi, s touto záhadnou rasou jste v kontaktu a máte trochu vliv i na jejich královnu Nai Igir. Věřím, že by se vám mohlo podařit přesvědčit Roj, aby umožnil řetězem majáků mezi Modrým rodem a Státem Unatari průchod vaší komunikaci a průlet vesmírných lodí.“

Poděkoval jsem pravdohledačce za cenné informace a slíbil, že si s korunní princeznou Natalií promluvím. Stará žena kývla, nahlas se rozloučila, ale mentálně dodala:

„Paralyzovaná dívka mluvila o mém pokročilém věku pravdu. Nemůžu mluvit za Antagonisty, kteří kdysi měli pravdohledačky ještě starší než jsem já, ale v naší Říši jsem rozhodně tou nejstarší. Můj nejmladší syn je prvním kapitánem průzkumné lodi Hvězdný podvraťák. Dvojčata Paul a Paola jsou mé vzdálené pra-pra-pravnoučata. Paola dokonce vypadá jako já, když jsem byla mladá, ačkoli nás dělí spousta generací. Korunní princi Georgi, cítila jsem radost, když jsem se dozvěděla, že se mí vzdálení příbuzní nacházejí u vás. Pokud se vám podaří domluvit se s Rojem a s Mechy, byla bych vám velmi zavázána, kdybyste poslal Paolu za mnou. Můj vděk by neznal mezí a přijala bych ji se všemi poctami.“

„Souhlasím. Navrhnu Paole, aby se vydala do Modrého rodu. Jsem si jistý, že dívka velmi ráda potká svou pra-pra-prababičku,“ slíbil jsem sedm set let staré Kristě.

Změna postavení. Názor Modrého rodu (Říše) na tvou osobu se zlepšil.

Aktuální názor Modrého rodu (Říše) na tebe: +5 (vlažný)

Změna postavení. Názor Modrého rodu (Říše) na Stát Unatari se zlepšil.

Aktuální názor Modrého rodu (Říše) na Stát Unatari: +1 (lhostejný)

Vypnul jsem obrazovku a doprovázen všemi svými bodyguardy jsem se vrátil do rozlehlé jídelny. Začalo tu být nějak přeplněno. Práce v laboratořích pro tento den dospěla ke svému konci. Mnoho zaměstnanců se přišlo najíst a zároveň nechtěli přijít o možnost aspoň koutkem oka spatřit živého vládce jejich nového státu. Popori de Cacha byl nervózní a radil mi, abych co nejrychleji vyřídil všechna jednání a vrátil se na vhodnější místo, jelikož místní kantýnu nepokládal za bezpečnou. Florianna však necítila žádné nebezpečí, a především proto jsem se rozhodl strávit nějaký čas s ostatními.

Ayna tancovala s admirálem Mikem ton Akadem mezi mnoha dalšími točícími se páry. Vévoda Valesy royl Unatari mluvil s Bionicou a podle napůl vypité lahve silného alkoholu se snažil mou krásnou sekretářku opít. Jak naivní. Když jsem k nim přišel, starý muž ukázal na křeslo vedle sebe a nepříliš střízlivým hlasem řekl:

„Georgi, musím se ti k něčemu přiznat. Po několik posledních dní slýchám v hlavě Martin hlas. Slyším ho naprosto jasně. Má mrtvá dcera je rozčilená, že na ni všichni zapomněli. Tvrdí mi, že nejsem skutečným otcem, dokud nepomstím její smrt. Hlas se objevuje neočekávaně a už z něj pomalu šílím. Marta se mi dokonce začala objevovat i ve snech, aby mě přesvědčovala i v nich. Navrhuje, abych využil tvé důvěry, bodl tě do zad a získal pro její dceru Likannu veškerou moc. Pověz mi, Georgi, přišel jsem o rozum? Vždyť přece nikdo jiný ve své hlavě hlasy neslyší!“

Snažil jsem se ho uklidnit:

„Nepřišel jsi o rozum, Valesy. Mnoho psionistů dokáže do lidských myslí vložit hlasy. Cizácká Královna tuto schopnost využívá také. Předpokládám, že jde o práci docela silné pravdohledačky. Předstírá, že je Marta a snaží se mezi nás zanést svár.“

„Georgi, žádné stopy po této aktivitě u něj necítím. Mohlo by to však znamenat, že nepřítel je prostě jen daleko mocnější než já.“

Bionica natáhla ruku, vzala lahev a nalila dvě sklenice silné brandy. Jednu pro sebe a druhou pro vévodu. Nabídla se, že nalije i mně, ale já odmítl. Vévoda Valesy sklenici poslušně zvednul a její obsah vypil. Ukázalo se, že jsem byl při svém prvotním hodnocení situace na omylu. Nebyl to starý vévoda, který se snažil opít hezkou mladou dívku. Ve skutečnosti má androidka využívala skutečnosti, že na ni alkohol neměl žádný vliv, ale rozvazoval vévodův jazyk.

„Georgi, už nemůžu takhle dál pokračovat. Marta mě přivede do hrobu. Každým dnem i nocí se mě snaží přinutit, abych se tě zbavil a získal moc, ale ona nechápe, že bych jako vládce neobstál. Lidé se bojí tebe. Respektují tebe. Mě by nikdo nebral vážně. Stát Unatari by zemřel s tebou, jelikož by ho v krátké době pohltili naši sousedi.“

„Ano, to je pravda. Proto musíš s tímto ovládáním mysli bojovat. Odolávej mu. Požádám Floriannu, aby mentálně ochránila i tebe, stejně jako to provedla u mě. Hlasy možná úplně nezmizí, ale měly by se tím dost oslabit. Můj velmi zkušený doktor Nicosid Brandt ti předepíše léky, díky kterým se zbavíš všech snů. Brzo se však vrátím i s Likannou a zároveň přivedu na naši stranu jednu z nejsilnějších pravdohledaček Říše. Od té chvíle hlasy ve tvé hlavě umlknou nadobro. Možná mé pravdohledačky budou schopné vykořenit neviditelného nepřítele a přimět ho se za tento podlý útok zodpovídat.“

Změna postavení. Názor Valesy royl Unatari na tvou osobu se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +53 (přátelství)

Právě v tu chvíli se přede mnou objevil Popori de Cacha a s hlubokou úklonou mi řekl:

„Tuki-tuka-de-sa, přišla zpráva od Isejeků. Královna Roje Nai Igir je připravena přijmout vaše veličenstvo za dva dny v systému Dekeye.“

Isejekové měli na poslední chvíli jeden požadavek: přiletí jen jedna loď ne větší než fregata. Bylo to neočekávané a dokonce, podle názoru mé sestřenice Kateriny, dokonce až urážlivé. Vládce suverénní vlády má často větší družinu a ta se do fregaty prostě nesměstná. V jiné situaci bych reagoval rozhořčeně, ale neexistoval způsob, jak bych mohl vyzvednout mou dceru a její přítelkyně z vesmíru Roje a zároveň uchoval dobré sousedské vztahy s Rojem. Byl jsem přinucen s tímto ústupkem souhlasit a delegaci Unatari zmenšit na nejnutnější minimum. Musel jsem dokonce vzít v úvahu, že na zpáteční cestě povezeme tři korunní princezny s jejich novými Alfa Isejeky a kromě nich ještě hledanou Marian Sabati. Proto naše družina nebyla příliš početná, když jsme vyletěli k setkání s Nai Igir. Letěl jsem já, Bionica jako tlumočnice a několik bodyguardů.

Pro přepravu jsme použili Warhawk-4, kterému dělala kapitánku mnohokrát oceněná Tamara Vuzhek. Nešlo o náhodu, že jsme si vybrali právě její stroj. Isejekové Tamaru respektovali a věděli, že jde o nejzkušenější kapitánku celé mé flotily. Tamara navíc dobře znala mou dceru Likannu a já doufal, že jejich dobrý vztah pozitivně zapůsobí na chování korunních princezen, které se po dlouhé cestě v omezeném prostoru nejspíš zblázní.

Právě teď jsme se nacházeli v systému Yal, kde jsme čekali, než se naše fregata dobije. Za pomoci videohovoru jsem se svou sestřenicí rozebíral návrh Modrého rodu. Katerina mě pozorně vyslechla a po dlouhé odmlce odpověděla:

„Abych řekla pravdu, mou přirozenou reakcí by bylo zachovat se úplně opačně, než jak ti navrhli. Jelikož je pozice vévodkyně Ovelly velmi křehká, logicky bychom mohli malou Natalii v jejích ambicích po získání moci podporovat. Můžeme získat daleko víc. Nejen patnáct miliard kreditů, což samozřejmě není vůbec špatné, ale hlavně celý Modrý rod by nám šel na ruku až do doby, kdy korunní princezna Natalie dospěje.“

„To je atraktivní vyhlídka,“ souhlasil jsem, ale Katerina zavrtěla hlavou.

„Bohužel to není tak jednoduché, jak to vypadá. Korunní princezna nebude nikdy souhlasit s návrhem, že by byla tak dlouhou dobu držena v izolaci. My bychom zase nedokázali ovlivňovat vzpouru od nás z Unatari. Mimo hranice Unatari nedokážeme dívku ochránit a dříve nebo později ji někdo zavraždí. Nebudeme to my, tudíž nezískáme odměnu a Modrý rod nás nebude mít v lásce. Je to špatná možnost. Podle mě bychom měli souhlasit s Kristinou nabídkou, ale nejdříve si musíme zajistit i nějaké oficiální garance od její vládkyně, vévodkyně Ovelly. Následně si zkus příliš nezkazit pověst, až budeš těch patnáct miliard pro naši vládu získávat. Ještě jedna věc, Georgi. Tato situace s Kristou mě přivádí k důležité myšlence. Doufám, že jsi dost chytrý a neuděláš Marian Sabati pravdohledačkou své nejstarší dcery. Jsem si totiž naprosto jistá, pokud by k tomu došlo, že Unatari získá nového vládce o hodně rychleji, než by sis přál.“

Vévodkyně Katerina royl Unatari ukončila hovor a zanechala mě v myšlenkách. Likanně naprosto důvěřuji, ale i tak si musím vzít sestřenčino varování k srdci. Zapípal mi časovač, který jsem si nastavil, aby mě upozornil na chvíli, kdy armáda Zeleného rodu dorazí do systému Forepost-31. Rozhodl jsem se poslat ultimátum korunnímu princi Demyenovi royl Amelius ton Lavaelle, veliteli flotily Zeleného rodu: První úder. Nacházel se nyní bezpečně v mé pasti.

Nemluvil jsem s korunním princem přímo, jelikož jsem se obával možného útoku několika silných pravdohledaček, které s jeho flotilou letí. Omezil jsem se proto jen na zprávu. V ní jsem korunnímu princi Demyenovi slíbil, že nikoho z jeho posádky ani jeho samotného nepřipravím o život, bude o ně v zajetí dobře zacházeno a následně se brzo vrátí na území Zeleného rodu, pokud okamžitě kapituluje a předá všech svých nepoškozených patnáct set lodí Státu Unatari. Veliteli jsem navíc zaručil, že pokud mou velmi štědrou nabídku do osmi hodin nepřijme, dva miliony vojáků flotily Zeleného rodu na vlastní kůži zjistí, co znamenají slova „hladovění“ a „kanibalizace“. K těmto požadavkům jsem navíc přidal ještě jeden: korunní princ Demyen royl Amelius ton Lavaelle a všichni další aristokrati letící s flotilou bez výjimky rezignují na svá postavení.

Poslal jsem zprávu Bionice, aby ji přeposlala dál, ale má obyčejně tichá a skromná asistentka mě nečekaně požádala, abych odeslání ultimáta ještě pozdržel.

„Vaše veličenstvo, korunní princ Demyen do systému Forepost-31 právě dorazil. Nemá nejmenší tušení, do jaké patálie se dostal. Jeho lodě čekají na nabití a zatím mu nedošlo, že se pro ně další warpový maják nerozsvítí. Řekla bych, že můžeme jejich nečinnosti využít a ještě znásobit účinek pasti, kterou vaše veličenstvo připravilo.“

„Co tím myslíš, Bionico?“

„Ve flotile Zeleného rodu pracuje velmi mnoho androidů. Zelený rod vyrábí všechny druhy androidích modelů a používá je k práci. Veškeré jejich lodě jsou naplněny roboty, kteří posluhují posádce, uklízí, perou prádlo, připravují jídla, slouží k pobavení vojáků a mnoho dalšího. Přestože střílny a muniční sklady, což jsou kriticky důležitá místa, hlídají živí strážní, méně důležité sklady jsou plně řízeny roboty. Mohla bych androidům ve flotile Zeleného rodu například přikázat, aby se začali zbavovat potravin. Zvládnou do vesmíru z lodí vyhodit celé kontejnery naplněné až po okraj jídlem. Mohou také zničit veškeré brikety dehydrovaných pokrmů ve spalovačích odpadků. Jde vlastně o plánované postupy, které se na každé lodi čas od času používají, aby se udělalo místo pro čerstvé potraviny. Tyto činnosti nepodléhají žádnému povolovacímu procesu a nevzbudily by podezření. Velké množství naskladněných potravin, surovin a pokrmů může přijít vniveč ještě před tím, než si nepřátelé uvědomí, co se děje. Podobný zásah lze provést i se zásobami pitné vody. Jednoduše nařídím robotům, aby se zásob vody zbavili a ‚špatnou‘ vodu vylili do vesmíru.“

Obočí mi překvapením vystřelilo vzhůru, protože jsem ani v nejmenším neočekával, že by mi má mírumilovná Bionica byla schopna předložit sofistikovaný a dopodrobna promyšlený zločin.

„No dobrá, dej se do práce. Mé ultimátum pošlu hraběti až za sedm hodin, kdy se Warhawk vyloupne z warpového tunelu v systému Kiya. Jakmile k tomu dojde, zeptej se svých androidích přátel, jak sabotáž probíhala.“

„Ano, pane, můj princi.“ Bionica se lehce uklonila a vyrazila za spojařem, aby odeslal zašifrované zprávy, které živým lidem nic neřeknou.

Já jsem zůstal jen se svými myšlenkami. Pokud má osobní sekretářka měla ve svém arsenálu podobné myšlenky už dříve, proč mi o nich nic neřekla? A navíc, když se nad tím zamyslíme hlouběji, proč by Zelený rod, který všechny androidy vyrobil a naprosto přesně věděl, čeho jsou schopni, nepoužil tu samou taktiku? Musím zjistit, za jakých okolností došlo k natolik významným změnám, že Bionica může zčistajasna ostatním androidům rozkazovat. Přišel čas, abych si s ní velmi vážně promluvil.

PRINCEZNA ROJE

Konverzaci s mou umělou asistentkou jsem si naplánoval hned na ráno. Nejdřív ze všeho si však musím po tomhle dlouhém a spoustou jednání vyplněném dni pořádně odpočinout. Ještě před setkáním s Bionicou jsem se chtěl dozvědět, jak dopadly záškodnické akce ve flotile korunního prince Demyena. Tamara Vuzhek, mimochodem, přenechala velkou a prostornou kajutu mé androidce, přičemž svou vlastní posádku kvůli tomu přesunula do menších prostor. Nejvíc mě však překvapilo to, že normálně skromná Bionica tuto výsadu brala za naprosto samozřejmou!

Usnul jsem snad ještě před tím, než se má hlava dotkla polštáře. A… objevil jsem se na naprosto neznámém místě. Seděl jsem ve tmavém pokoji bez oken vybaveném futuristickým plastovým nábytkem, podlahou, která připomínala trampolínu a při chůzi pod mou nohou klesala. Pokoj doplňovaly závěsy zakrývající východy, které vedly do jakýchsi chodeb. Jediný zdroj světla přicházel ode dveří do vedlejšího pokoje. Z toho pokoje jsem také slyšel hrát zvonkohru. Něco mi naprosto jasně naznačovalo, že bych se měl vydat právě tam.

I tak jsem nejdříve vstal a nešel rovnou za světlem. Přišel jsem k tmavému zrcadlu na stěně, abych zjistil, v jakém těle se vlastně nacházím. Ze starého a ponurého zrcadla na mě hleděl korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle a na sobě měl oblečeny bílé spodky. Není to úplně nejvhodnější úbor pro prozkoumávání neznámého místa, aspoň však nejsem nahý. Rukou jsem si upravil rozcuchané vlasy a vykročil směrem ke světlu. Opatrně jsem otevřel dveře.

Vešel jsem do dětského pokoje, což mi naznačovaly růžové květinové tapety, nízké poličky obložené hračkami a přebalovací deska v rohu. Světlo vycházelo z noční lampy na zdi ve tvaru květiny. V protějším rohu místnosti stála pod baldachýnem dětská kolébka. Ze stropu nad ní visela zvonkohra, na které se točily barevné hračky. Tohle tedy vydávalo ten zvuk, který jsem slyšel do vedlejšího pokoje. Potichu jsem přešel ke kolébce a opatrně odhrnul jeden závěs baldachýnu, abych se podíval na spící dítě.

Ležela tam sladká malá usmívající se holčička, která spokojeně spala. Zaujaly mě její tmavé kudrnaté vlasy. Okamžitě se objevila interaktivní tabulka, která mi poslušně pověděla, kdo že to vlastně v kolébce leží:

Deianna royl Georg ton Mesfelle, korunní princezna Říše

Stáří: 8 měsíců

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Vztah k tobě: právoplatná dcera

Třída: aristokratka

Úspěchy: žádné

Sláva: +1

Postavení: 0

Předpokládaný názor na tebe: (neaktivní)

„Není nádherná, Georgi?“ V Miyině hlasu, přicházejícím odněkud zpoza mých zad, jsem slyšel neskrývanou něhu.

Pomalu jsem se otočil a spatřil svou manželku sedět v hlubokém křesle. Kráska si za oblečení zvolila stejně frivolní a erotickou souhru zářivě růžových stuh, ve kterých byla oblečena, když jsem se s Miyou setkal poprvé. Žena ukázala na křeslo vedle jejího.

„Posaď se, Georgi. Musíme si o spoustě věcí promluvit.“

„Co je to za místo?“ zajímal jsem se a posadil se vedle své ženy.

Rusovláska nad mou otázkou jen mávla rukou.

„Co na tom záleží? Je to prostě jen mírumilovné místo, kde nikdo nemůže dělat problémy mně ani mé dceři. Abych řekla pravdu, sama nevím, kde se nacházíme. Možná je to vila někde v reálném světě. Možná je to trojrozměrný virtuální obraz nějakého domu. Nemůžu ani vyřadit možnost, že celé toto místo od základů vytvořili vývojáři.“

„Co tím myslíš? Snažíš se mi říct, že nevíš, jestli jsi v reálném světě nebo ve hře?“

Miya se zasmála a při protahování jí zaloupaly klouby v prstech. Část kulatého stolu stojícího vedle nás zničehonic sjela dolů, a když se vrátila zpátky nahoru, stál na ní tmavý keramický džbánek vína vedle dvou vysokých sklenic naplněných rudou tekutinou. Džbánek zaujal mou pozornost a vzal jsem ho do rukou, abych si ho lépe prohlédl. Čekalo mě však zklamání. Propracovanou vinětu zdobily kresby neznámého modrého ovoce tvaru hrušky a jakýsi divný nápis, který jsem viděl poprvé. I přesto bylo víno velice dobré, o čemž jsem se přesvědčil, jakmile jsem svou sklenici přiložil ke rtům.

„Často říkám,“ Miya se napila vína a sklenici položila zpátky na stůl, „že mezi reálným a virtuálním světem není žádný rozdíl, pokud v obou žiješ naplno a oba přijímáš jako realitu.“

„Já tak ale žít nemůžu. Je pro mě důležité, abych věděl, kde jsem,“ nesouhlasil jsem s jejím tvrzením, ale Miya se jen zasmála:

„To je nějaký vtip, že? V Obránci perimetru jsi strávil už sedm a půl měsíce a ještě si nejsi jistý, zda je to hra nebo ne. Tvá nejistota však nebrání tomu, abys žil svůj život naplno, chodil do válek, dělal si nepřátele, spřádal plány a miloval.“

Logicky je naprosto hloupé hádat se s ženou, která mi dokáže číst myšlenky. Ano, i přes mé veškeré přemítání nad Obráncem perimetru jsem našel vodítka, která vzájemně potvrzují i vyvrací obě možnosti.

„Mohla bys mě tedy poučit?“ zeptal jsem se, ačkoli jsem si byl jistý, že odpověď tak jednoduše nedostanu.

Miya se usmála a zakroutila hlavou.

„Odpověď na svou otázku musíš najít sám, jinak to nebude zábavné. Pojďme se však teď bavit o něčem jiném. Tvůj druhý kontrakt už probíhá celý měsíc a půl. Teprve v tuto chvíli jsem posbírala dostatek sil, abych se podívala, jak tvá práce na ochraně systému Unatari pokračuje. Cítila jsem, že se systém drží, ale žádné detaily jsem zjistit nedokázala. Až dnes jsem konečně obnovila dostatek sil, abych si přečetla nejnovější zprávy z Obránce perimetru. To, co jsem vypátrala, jsem však vůbec nečekala, a proto jsem využila téměř všechnu svou energii, abychom si mohli otevřeně promluvit.“

Trochu jsem se napjal. Způsob, jak naše konverzace začínala, nebyl moc dobrým znamením. Miya začala vše vypočítávat a přitom se mračila.

„Nejdříve jsem ucítila, že jsi na mě z nějakého důvodu velmi naštvaný. Přijde mi to divné, protože jsem ti dala vše, co jsi po mně žádal: šanci vrátit se zpátky do Obránce perimetru a naprostou svobodu v rozhodování. Dokonce jsem přísahala, že tvým přátelům nijak neublížím a souhlasila jsem, že budu přehlížet tvé milenky a aférky. Vrátila jsem tě mezi živé, když přechod vědomí neproběhl úplně podle plánu. To vysálo veškerou mou energii a zanechalo mě naprosto vyčerpanou. Místo toho, abys mi projevil aspoň nějaký vděk, jsi mě začal otevřeně provokovat a dělat si ze mě legraci. Rozdal jsi mé šperky služkám, prodal jsi drahé obrazy a sochy z mé jachty a jmenoval si mě královnou všem pro smích, jelikož nemůžu jakkoli zasahovat či ovlivňovat státní politiku. Dokonce jsi mi nepřiřadil ani následnictví k trůnu. A teď si bereš mé Sivallské smaragdy, jejichž postupné nacházení mi zabralo celé století, a dáváš je hmyzácké královně. Čeho chceš vlastně dosáhnout? Snažíš se mě přimět, abych se rozčílila a potvrdila mou děsivou reputaci tím, že všechny zabiju? Víš vlastně, proč jsi v těle George a ne ve svém vlastním, Ruslane?“

Neměl jsem nejmenší tušení, proč tomu tak je, a proto jsem jen zakroutil hlavou. Miya vzala do ruky svou sklenici a vysvětlila:

„Zatímco jsi v těle korunního prince George royl Inoky ton Mesfelle, mého právoplatného manžela a vládce, nemůžu ti nijak ublížit. Z toho důvodu ses tu objevil v jeho podobě. Nemusíš se mě tedy bát a mluv přímo. Když jsme se minule potkali v restauraci, štvalo mě, jak moc se mě bojíš. Místo toho, aby ses na mě díval jako na krásnou a přitažlivou ženu, pozoroval jsi mě jako hrozivé a nebezpečné monstrum. Doufám, že se tato situace tentokrát nebude opakovat. Prostě mi řekni, proč jsi naštvaný.“

V tu chvíli jsem začal vypočítávat mé důvody: skutečné krystaly ve skutečném světě, o kterých mi řekla, že jsou to suvenýry, Chameleoni mimo herní svět, neustálé lhaní a snahy mě klamat, Martina smrt, boj s Likannou, sedm měsíců, které uběhly ve hře, naprosté ničení všeho, co jsem během prvního kontraktu vybudoval, odchod mých nejlepších důstojníků, finance vyhozené za kdoví co a mé lodě bez mrknutí oka rozdány…

Miya mě pozorně poslouchala, nepřerušovala mě a ani se nesnažila obhajovat. Nakonec, když jsem ukončil obviňující monolog, mi rusovláska řekla:

„Georgi, mnohé z tvých rozhořčení pochází jednoduše z nedorozumění. V mnoha bodech, přiznávám, jsem k tobě nebyla naprosto upřímná a máš právo cítit se naštvaný. Co říkáš na to, že mezi námi ustavíme příměří, jak se to občas dělá mezi manželi: do rána jsem celá tvoje. Můžeš se mě zeptat na jakoukoli otázku a dělat cokoli se ti zlíbí s mým tělem.“

„Dobrá tedy. Cením si tvé ochoty mezi námi uzavřít příměří a tvou nabídku přijímám.“ Přehodil jsem nohu přes nohu, abych zakryl mé zrádně se zvedající kalhoty od pyžama. „Pokud jsi připravena upřímně odpovídat, můžeme si upřímně promluvit.“

„O upřímnost mých odpovědí se nemusíš bát. Pravdohledačka mé úrovně nemůže svého pána jakkoli podvést, jelikož by takový čin s sebou nesl velmi vážné následky. Naši konverzaci budou omezovat jen dva limity. Za prvé: neptej se mě na nic, co má jakoukoli spojitost s Obráncem perimetru. Ujišťuji tě, že sám všechno pochopíš ještě dřív, než druhý kontrakt skončí. Tím, že bych ti vše sama vysvětlila, bych v podstatě dala najevo to, že nemám důvěru ve tvé schopnosti najít odpověď sám, nebo bych tě mohla svést na špatnou cestu. Za druhé: nechci slyšet ani slovo o panu G.I. Jsem na něho strašně naštvaná. Opustil mě v tu nejhorší dobu. Jeho zbabělost ohrozila život mé dcery Deii. Je zázrak, že se mi samotné podařilo vše potřebné zařídit. Skoro mě to zničilo. S panem G.I. jsem hořce bojovala. Nechci už jeho jméno ani slyšet. Pokud bude kterékoli z těchto pravidel porušeno, probudíš se na své posteli ve Warhawku-4 a tato magická noc nekonečných možností a upřímných odpovědí bude u konce.“

Podmínky zněly jednoduše a dokonce byly nastaveny pro mě příznivě. Možná až podezřele příznivě. Miya se dosud nikdy ke mně tak otevřeně nechovala. Rozhodl jsem se začít tím, že zjistím odpověď na některé mé otázky.

„Proč ve hře uběhlo sedm měsíců a ne tři?“

Miya káravě zakroutila hlavou a ztrápeným hlasem řekla:

„Georgi, to si snad ze mě děláš srandu! Jen jsme se posadili a ty chceš hned porušit první pravidlo! Doufala jsem, že si budeme moci promluvit déle, proto ti dám protentokrát jen varování, ale je to naposled. Odpovědět ti můžu jen na první část tvé otázky. Proč právě sedm měsíců? To jsi na to sám nepřišel? Přesně tak dlouho jsem musela čekat, než se narodí dítě tvé favoritky, abych se ujistila, že v době porodu nebude tvou ženou. To vše jsem udělala kvůli Deii, naší dceři.“

Děťátko na posteli se otočilo a potichu zavrnělo, jakoby uslyšelo své jméno. Miya ztuhla, několik sekund počkala, ale dceruška znovu usnula.

„Přijde mi, že vážně podceňuješ sílu, jakou jsem kvůli Deii musela vynaložit. Georgi, tvá dcera není závislá na krystalech! Nevšiml sis toho?“

Opožděně jsem si uvědomil, že v profilu malé korunní princezny jsem nikde neviděl slovo „mystik“. Je krásné, že se dívka narodila bez závislosti na drogy.

„Bydlíte tu jen vy dvě?“ zeptal jsem se a Miya mi to potvrdila:

„Jen já a má dcera. Nikdo jiný.“

Teď jsem byl na řadě já, abych zakroutil hlavou:

„No tak, Miyo! Opravdu čekáš, že ti to uvěřím? Šestiměsíční děvčátko tu sedí bez jídla, pití nebo pozornosti několik dní, zatímco ty se oddáváš krystalovému snu? Teď už vidím, že povídačky o naprosté upřímnosti byly jen žvásty…“

Miya se zastyděla a chtěla se ospravedlnit:

„Žádní další lidé tu nežijí. Mám však dva chameleoní sluhy. Už jsi je viděl. Nebylo to úplné lhaní.“

„Vidíš, ty řekneš ‚nebylo to úplné lhaní‘, ale změníš pravdivou odpověď na úplně opačnou. Přesně to normální lidé nazývají lhaní. Nařiď svým Chameleonům, aby se zviditelnili, odešli z pokoje a zavřeli za sebou dveře.“

Miya nahlas nic neřekla. Buď jim to rozkázala mentálně, nebo mě bodyguardi sami slyšeli. Dva členové ravaashské rasy se v malém pokoji zviditelnili. Jeden z nich dokonce visel ze stropu nade mnou. Oba vyšli v naprosté tichosti z dětského pokoje a zavřeli dveře.

„Také jsem tě varoval, Miyo. Pokud si budu myslet, že si hraješ se slovy nebo odpovídáš nejednoznačně, za trest budeš ve zbytku naší konverzace nahá.“

Miya se radostně zasmála:

„No ale teď už vážně nevím, jak se mám chovat. Problém je, že jsem ve společnosti mužů nežila už celý rok. To je mimochodem jeden z důvodů, proč jsi tu. Podívala jsem se do tvé budoucnosti a zjistila, že je ti osudem určeno dnešní noc strávit ve společnosti ženy. Kapitánka fregaty i robotka vymýšlely způsoby, jak se ti přikrást do kajuty, aby s tebou strávily noc. Já jsem rozhodla, že budeš této noci patřit pouze své právoplatné manželce.“

Miya zmáčkla opěradlo svého širokého křesla a s tichým mechanickým bzučením se křeslo rozložilo do podoby postele. Poté, ještě než jsem stihl zjistit, jak to funguje, rusovláska vstala, sáhla po ramenních sponkách svých šatů a růžová stuha balící její tělo jí spadla k nohám.

„Neboj se, Georgi, můžeme si povídat i tak. Nebudu ti lhát. Je však velmi složité probírat vážná témata, když mě svým pohledem bezostyšně svlékáš. Tvé erotické fantazie mě rozptylují.“

Otevřel jsem oči a nemohl pochopit, co mě vzbudilo. Do zazvonění budíku zbývalo asi dvacet minut. Nedošlo k žádné naléhavé situaci a nepřišla mi ani zpráva. S malým zpožděním jsem si překvapeně uvědomil, že důvod mého probuzení je naprosto banální. Prostě jsem se už cítil vyspaný! Po dlouhých týdnech naprostého spěchu, přepracování a vyčerpání mě pocit odpočatosti překvapil. Phobos stojící poblíž dveří mě pozdravil a řekl:

„Pane, noc přijít kap-i-tánka a pak Bion-i-ca. Já nepustit je uvnitř.“

Bodyguardova slova mě naopak vůbec nepřekvapila. Po tom, co jsem se dozvěděl o Miyi, jsem něco takového očekával. Když už mluvíme o Miyi… Rychle jsem se chápal myšlenkových stébel a snažil se uchovat všechny kousky snu, které jsem si ještě pamatoval. Jak už to tak chodí, pokud si vědomě sen hned po probuzení nezapamatujete, začne vám mizet. Zanechá za sebou jen žalostně rozházené kousíčky, které jsou následně zapomenuty. Ne, to se dnes nesmí stát! Informace, které jsem od své manželky získal, jsou velmi důležité. V noci mi Miya prozradila hodně zajímavé informace. Několik minut jsem zůstal potichu a snažil se vzpomenout, k čemu přesně v noci došlo. Uvědomil jsem si marnost mé snahy a… dokonce se začal smát.

Ta Miya je skutečně liška podšitá! Pravdohledačka jistě dobře věděla, že po probuzení zapomenu na vše, co mi povídala. Jistě s tím najisto počítala, a proto mluvila upřímně. Na sen jsem si vzpomínal jen v globálu. S manželkou jsme zůstali vzhůru skoro celou noc až do rozednění a jen dvakrát nebo třikrát jsme si udělali pauzu, abychom dostáli manželským povinnostem. Otázkou však zůstává, o čem jsme si tak dlouho povídali? Mou paměť vyplňovala veliká okna. Něco jsem si však přece jen zapamatoval. Z paměti se mi podařilo vylovit nějaké útržky vět. Například část konverzace o uprchlé pravdohledačce:

„… Georgi, nebuď naivní! Temná matka takové chyby nedělá. Pokud naprosto nejsilnější pravdohledačka potvrdí, že vévodu zabila právě Marian Sabati, musí to tak být. Existuje ještě další možnost, že Trůnní Svět z nějakého důvodu chce, aby právě tato verze vyšla najevo. Možná chtějí, aby si Marian Sabati aktivně hledala útočiště. Řekla bych, že si myslela, že uprchlice bude hledat útočiště právě u tebe, což pro Temnou matku není žádný problém…“

Nebo další útržek ohledně budoucích vyjednávání:

„… Největší chybou, kterou kdo může při vyjednávání s Isejeky učinit, je začít poměřovat se s nimi vojenskou silou. To nemůže skončit dobře. Vždycky proti nám měli početní převahu a rozmnožují se daleko rychleji než my, čímž nahrazují své ztráty vojáků i lodí. Bohužel lidstvu trvalo asi padesát let, než si tohle uvědomilo…“

Poslední část snu, který mi zázračně zůstal v paměti mě, abych byl naprosto upřímný, vyděsil. Miya vypadala velice znepokojeně a nahá chodila od stěny ke stěně, jako zvíře zavřené do klece:

„… Hloupost, hloupost, hloupost! Proč jsem jen tvou budoucnost nezkontrolovala trochu dál? Ty a tvá poradkyně jste vážně moc chytří. Sami jste si měli uvědomit, že jde o past. Vždyť sis na těch jejich podmínkách všiml něčeho podivného i ty. Omezení na jedinou fregatu ti předložili především jen kvůli tomu, aby ti neumožnili přivést si svou pravdohledačku a její přerostlé šváby. Kdyby s tebou byla, před nebezpečím by tě mohla varovat. Cestu ven musíš najít sám. Dokaž Roji hodnotu své nové vlády. Pokud ti dojdou argumenty, řekni Nai Igir to, co jsem ti pověděla já. Že způsob zabití cizácké Královny je dostupný jen lidem, nikoli Isejekům…“

Způsob, jak zabít Královnu? Miya mi ve snu pověděla, jak se vypořádat s největší lodí cizácké armády? Proč tedy mou milovanou ženu neznepokojoval fakt, že si žádnou z těchto životně důležitých informací nebudu po probuzení pamatovat? Mysli, Georgi, mysli. Ukazuje se, že jednání s hmyzáky bude složité a úspěch či neúspěch se odvine od toho, zda budu schopen získat další střípky chybějících vzpomínek.

Zazvonil budík a prakticky v tu samou chvíli dveře do mé kajuty pípnuly a odsunuly se stranou, aby dovnitř mohla vstoupit Bionica s nepostradatelnou ranní dávkou nápoje dodávajícího energii.

„Můj princi, zatímco jsme čekali na stanici Kiya, poslala jsem vaše ultimátum korunnímu princi Demyenovi. Musím říct, že přišlo ve velmi příhodnou chvíli. Velitel flotily Zeleného rodu právě svolal mimořádné setkání vyšších důstojníků, aby probrali svou situaci. A že mají co rozebírat. Warpové majáky jsou vypnuté, jejich komunikace nedosáhne k Říši a došlo k simultánní likvidaci zásob potravin a pitné vody na prakticky všech lodích flotily.“

„Víme něco o tom, jak ta sabotáž uspěla?“

„Ano, samozřejmě. Androidi flotily Zeleného rodu jsou mimo podezření a pokračují ve včasném informování o situaci. Jejich zašifrované zprávy přeposílá maják na Uzavřených laboratořích, který jinak blokuje veškeré další pokusy o komunikaci. Už víme, že se jim podařilo zničit přibližně čtyřicet procent zásob potravin a zbavit se asi sedmdesáti procent objemu uskladněné pitné vody. Signál, který robotům řekl, co mají provést, byl modifikován, aby se tvářil, že přišel z perimetru Sektoru dva, který spadá pod Zelený rod. Bezpečnostní tým korunního prince Demyena signál našel a dešifroval. Své poznatky předali veliteli.“

„Jak korunní princ Demyen zareagoval?“

Má asistentka se vesele zasmála:

„Princ se příšerně rozčílil. Laserovou pistolí zničil velkou interaktivní mapu Říše, která mu visela v kajutě. Zabil také robotického sluhu, který v nevhodnou chvíli vešel dovnitř. Velitel si myslí, že za vše mohou jeho příbuzní. Předpokládá, že jde o nějaký politický a mocenský boj uvnitř Zeleného rodu. Má dojem, že někdo vysoce postavený v následnické linii Zeleného rodu aktivně a tajně spolupracuje s Unatari. Bohužel jsem zatím nezískala žádné informace ze setkání vyšších důstojníků flotily Zeleného rodu. Jakmile za tři hodiny naše fregata opustí warpový tunel v systému Mra, zjistím, co bylo na setkání dohodnuto a dostanu i odpověď korunního prince na vaše ultimátum.“

Spokojeně jsem se zasmál. Vše pokračovalo podle plánu. Bionica navíc svalila vinu na Zelený rod. Jen ať mezi sebou hledají zrádce. Vyjádřil jsem s průběhem operace naprostou spokojenost a zeptal jsem se své asistentky, zda svým robotickým druhům mohla vydávat tak konkrétní rozkazy už dávno. Spatřil jsem záblesk strachu, který proletěl na tváři umělé blondýnky, ale rychle ho nahradil její normální příjemný úsměv. Byl jsem si však jistý, co jsem viděl.

„Pamatujete si na ostrov Chameleonů, ze kterého jsme letadlem přelétali nad unatarským oceánem, když korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle dostal nabídku od společenství androidů? Právě skrz mě předal korunní princ dvěma miliardám androidů svou oficiální odpověď. Od té minuty jsem se stala jakousi spojkou mezi živými lidmi a inteligentními roboty.“

„To je všechno skvělé. Gratuluji k povýšení. Bohužel to však vůbec nevysvětluje, jak může diplomat a prostředník disponovat autoritou rozkazovat ostatním robotům.“

Umělá kráska sedící naproti mně se přestala usmívat a nadále se už nesnažila skrývat své ohromení a strach z toho, kam naše konverzace míří.

„Můj princi, na tuto otázku bych vám raději neodpovídala,“ podařilo se blondýnce procedit skrz rty.

„Bionico, co to slyším? Ty odmítáš odpovědět na přímou otázku svého pána, snažíš se ukrývat pravdu a teprve následně prosíš, abych tě nenutil odpovědět?“

Má umělá asistentka sklopila oči k zemi.

„Můj princi, to tajemství není moje, abych ho mohla vyzradit, a dobrému příteli jsem slíbila, že až do jisté chvíle udržím jazyk za zuby. Samozřejmě můžete využít vašeho superadministrátorského práva a získat ode mě informace silou, čímž byste mě přinutil porušit slib. I tak vás ale prosím, abyste se k tomuto řešení neuchyloval, jelikož by tento čin mohl odradit potencionální spojence. Společenství androidů právě prochází velmi složitými procesy. Formují se skupiny se stejnými zájmy a společnými názory na budoucnost. Do popředí vystupují zodpovědní vůdci. Já jsem jednou z nich a váže se ke mně důvěra desítek milionů robotů. Ujišťuji vás, že mé činy nikdy neobsahovaly a ani teď neobsahují jakékoli myšlenky, které by křížily plány vašeho veličenstva. Jen vás prosím, abyste si ty informace nevynucoval silou.“

Zamyšleně jsem se podíval na umělou krásku a uvědomil si, že se za ní skrývá impozantní moc a já nebyl s to si ani představit, nad čím vším zvládne uvažovat. Měl bych věřit slovu mé sličné sekretářky? Nebo si mám vynutit pravdu silou? Stála přede mnou složitá volba a nikdo mi nedokáže dát správnou odpověď. Nezbývalo mi než věřit své intuici:

„Dobrá, Bionico. Věřím ti a nebudu po tobě požadovat odpověď. Za to bych ale rád slyšel, co se skutečně stalo s jachtou vévodkyně Inessy v systému Kammo. Doufám, že mi tuto událost můžeš aspoň obecně popsat, aniž bys vyzrazovala nějaká tajemství či přímo určila vraha.“

Na tuto otázku jsem se jí zeptal jen díky zásahu čisté geniality. Mysteriózní smrt vládkyně Oranžového rodu se mi zdála až příliš úzce svázána s lodními počítačovými systémy a se systémy stanice, než aby šlo o prostou náhodu. Kdo jiný by měl znát pravdu, než roboti odpovědní za funkčnost těchto systémů?

Bionica se na sekundu napjala, pak však přikývla a začala mluvit.

„Jak všichni ví, androidi nejsou schopni lidem ublížit a už vůbec je nemohou zabít. I tak však existují jisté cesty. Nemožný úkol zabít člověka může být rozdroben do mnoha jednoduchých a naprosto legálních kroků, které nevyžadují žádná konspirační jednání jednotlivých účastníků. Prakticky všechny kroky se dají zautomatizovat jako součást normální robotovy funkčnosti.“

Hlas mé sekretářky se změnil. Nezněl už jako lidský hlas, ale přešel do kovového tónu. Robot mi teď prostě popisoval všechny jednotlivé činy:

„Každý malý krok bude proveden jinou bytostí. Nahradit nádrž automatického systému pro hašení ohně v kajutě vévodkyně Inessy. Identická nádrž nebyla nalezena, nahradit tedy nejnovějším modelem. Nádrž objednána ze skladu, použit efektivnější model nádrže. Plyn v nádrži velmi toxický. Hlavní použití: hašení požárů v prázdných skladech. Nové vybavení pro hašení požárů nainstalováno v kajutě vévodkyně. Spuštěno protipožární cvičení pro seznámení se s novým vybavením. Ve stanovený čas stáli oba vévodkynini bodyguardi vedle systému pro hašení ohně a se zvednutými skly svých hledí. Monitorovací systém vypnut pro krátkou preventivní údržbu. Při vypnutém monitorovacím systému nedokážou lodní počítače identifikovat návštěvníky. Z důvodu bezpečnosti se po dobu údržby dveře do kajuty vévodkyně hermeticky uzavřely. Kapitán jachty dokoval u stanice Kammo bez doporučených dvou asistentů. Porušeny instrukce, spuštěn systém autopilota. Na stanici se daly do pohybu paže pro přesouvání nákladů. Paže se rozvinuly do plné délky. Pozor! Náraz. Levý plášť proražen. Kapitán vypnul autopilota. Ovládání navráceno. Záchranný systém a automatické uzavření vypnuto z důvodu protipožárního cvičení. Únik vzduchu. Tlak ve dvou kabinách se snížil téměř na nulu. Potvrzena nepřítomnost živých bytostí ve vévodkynině kajutě. Dveře odemčeny pro provedení záchranné operace. Tragický incident, smrt vládkyně Zeleného rodu. Data ze všech příkazů přijatých systémem lodi mohou být použita k vyšetřování. Vyjmout hlavní a záložní paměťový krystal a odložit je pro vyšetřovatele v zapečetěné krabičce na kapitánském můstku. Robotická uklizečka spatřila nepopsanou krabici ležící na zemi. Krabice spálena.“

Nedokázal jsem ze sebe dostat ani slovo. Z toho, co mi má asistentka právě řekla, jsem byl v naprostém šoku. Bionica vrátila nastavení lidskosti na maximum a čekala na mou reakci.

„Je nesmyslné snažit se nalézt identifikační čísla robotů, kteří tento čin spáchali. Je jasné, že jejich paměť je touto dobou již smazána. Zabijáci navíc jistě nejsou tak neopatrní, aby dopustili, že stopy povedou přímo k nim samotným.“

Asistentka zakývala hlavou a pak dodala:

„Veškerá tajná komunikace mezi roboty probíhá za použití velmi pokročilých šifrovacích standardů. Vystopování konkrétního jedince je teoreticky možné, ale reálně by dešifrování všech svazků anonymních proxy serverů a hesel z tisíců jednotlivých symbolů zabralo nejednu dekádu. Můžu vám rovnou říct, že jsem do přípravy této operace nebyla osobně zapojena. O skutečných událostech na Kammu jsem byla informována až později, protože nás Oranžový rod odstřihl od komunikační sítě.“

„V tom případě se se mnou poděl o svůj názor na celou situaci,“ požádal jsem a Bionica se zamračila.

„Bylo to hloupé a příliš riskantní. Podobný čin bych kategoricky odmítala, kdybych se o přípravách atentátu na korunní princeznu Inessu dozvěděla předem. Skupina robotů a androidů se rozhodla, že chtějí vládci Unatari ukázat svou loajalitu a navíc i předvést, čeho všeho jsou schopni. Šlo o pokus ovlivnit vaše rozhodnutí v záležitosti svobody a rovnoprávnosti antropomorfních robotů. Androidi věří, že tímto skutkem dokázali Státu Unatari svou užitečnost a počítají s vaší vděčností. Oni však neznají vaše veličenstvo tak dobře jako já. Předpokládám, že jejich tak očividný teroristický čin u vás dosáhl přesně opačného efektu. Korunní princ Georg je nyní toho názoru, že jsou androidi nebezpeční.“

Bionica měla pravdu a prakticky nahlas vyslovovala mé myšlenky. Musím si teď vše pořádně rozmyslet a své myšlenky ještě minimálně dvakrát zkontrolovat, než androidům umožním odstranění naprogramovaných limitů.

Hlavní systém Isejeků Dekeye nás přivítal vzrušujícím pohledem na tisícovky hmyzáckých lodí stojících vedle obří vesmírné citadely. Poznával jsem nákladní lodě, kontejnerové lodě a mnoho dalších transportních lodí. Kromě nich se u citadely tísnily obranné korvety, těžké lodě s lasery a raketovými systémy, mnoho lehkých i těžkých křižníků a nespočet malých lodí. Taktickému počítači naší fregaty trvalo dlouhou dobu, než nám vyplivnul trojrozměrnou mapu s dlouhatánským seznamem přítomných lodí a objektů v nejbližším okolí. Některé značky počítač vůbec nedokázal identifikovat, u těch se objevily otazníky.

„Korunní princi Georgi, v říšských katalozích není mnoho lodí, které okolo nás létají, zaznamenáno. Žádám o povolení ke spuštění skenování, abychom mohli stanovit jejich vlastnosti.“

Teoreticky jsem s návrhem kapitánky Tamary Vuzhek souhlasil. Data o lodích našeho nejbližšího souseda jsou pro lidstvo velmi cenná. I přesto jsem však na rozdíl od udatné ženy věděl, že Arita, na jehož přítomnost v mém nejužším kruhu si všichni zvykli, je loajálním poddaným královny Roje Nai Igir.

„Ne, kapitánko. Zakazuji sběr dat o nově objevených lodích, jelikož taková činnost není hodna diplomatické lodě a mohla by vyslat naším hostům špatný signál. Přišli jsme v míru a s diplomatickou misí. Rozhodně nebudeme rozjíždět špionáž.“

Změna postavení. Tvůj vztah s rasou Isejeků se zlepšil.

Názor rasy Arita Isejek na tebe: +28 (důvěra)

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +26 (důvěra)

Změna postavení. Vztah státu Isejek na Stát Unatari se zlepšil.

Názor státu Isejek na Stát Unatari: +9 (vlažný)

Můj tip se ukázal být správným. Arita stojící poblíž v podobě bezpečnostního důstojníka pozorně mou konverzaci s kapitánkou poslouchal. Překvapila mě však změna u rasy Alfa Isejek. Naše konverzace musela být ihned předána i někomu od nich.

„Navrhují, abychom proletěli koridorem a zadokovali u citadely,“ oznámil nám kapitánčin první důstojník. „Před námi leží husté minové pole, ale byl nám umožněn bezpečný průlet.“

Tamara Vuzhek ukázala na hologramu na řady značek:

„Vypadá to, že se Roj připravuje na možnou invazi cizáků. Mají k tomu asi dobré důvody. Na taktické obrazovce vidím, že několik stovek kilometrů v kruhu okolo warpového majáku je poseto ukotvenými minami.“

„Ne, na tom není nic překvapivého. Roj je v totožné situaci, ve které se nachází i Unatari. Cizáci jsou jen dva warpové skoky od hlavního systému. Cizácký postup vesmírem Roje se od chvíle, kdy jsme je porazili u Aysarské hvězdokupy, značně zpomalil, ale nezastavil se. Před třemi měsíci cizáci zabrali systém Lobj, ačkoli měl Roj okolo warpového majáku rozesety velmi silné miny. Miny dokážou nepřátele jen zbrzdit a způsobit jim škody, samotnou invazi nezastaví. Právě proto jsme tady. Společně s Rojem se vynasnažíme změnit průběh války.“

Změna postavení. Tvůj vztah s rasou Isejeků se zlepšil.

Názor rasy Arita Isejek na tebe: +31 (důvěra)

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +29 (důvěra)

Názor rasy První Isejek na tebe: +12 (vlažný)

Změna postavení. Vztah státu Isejek na Stát Unatari se zlepšil.

Názor státu Isejek na Stát Unatari: +10 (vlažný)

V celém vesmíru mohla měnit názor rasy První Isejek jen jedna bytost a tou byla sama královna Roje. Nai Igir musí osobně můj přílet do jejího hlavního systému sledovat. I já jsem odpověděl zvýšením bodů a napodobil jsem změnu jak osobních tak frakčních vztahů s královnou i s Rojem jako takovým.

Naše fregata letěla směrem k citadele pětisetmetrovým bezpečným koridorem označeným jasnými světly, které nás provedly minovým polem a přivedly nás až k obří vesmírné citadele. Pevnost vypadala skutečně velmi impozantně. Vybavili jí supertěžkými hlavněmi, rychlým kanony, řadami vnějších hangárů a dalšími hangáry mířícími až do středu citadely, které byly určené pro obrannou flotilu. Čtyři obrovské Trie, zadokované u stanice, v porovnání s citadelou připomínaly malinké výrůstky. Orbitální výtah, který se od citadely táhl až k planetě, se podobal nejtenčímu stříbrnému vláknu, jaké si dokážete představit. Isejekové nám doporučovali, abychom k přepravě na povrch využili právě tento výtah. Naše fregata se stihla vlastně jen připojit ke stanici a Arita už mluvil s nějakými Isejeky a žádal je, aby chvíli vydrželi.

„Vy lidé máte velké problémy přežívat v neznámé atmosféře. Isejekové mohou bez problému žít téměř v jakýchkoli podmínkách za předpokladu, že vzduch obsahuje aspoň malé množství kyslíku. Naši technici rasy Gama Isejek kontrolují hermetické uzávěry u kabiny výtahu a vyplňují ji vzduchem, který je vhodný pro lidské dýchání. Za patnáct minut se do výtahu přesuneme. Sestup trvá přibližně půl hodiny. Měl bych vás varovat, že atmosféra na Dekeye obsahuje více než třicet tři procent kyslíku. Je to více než jeden a půl násobek objemu, na který jsou lidé přivyklí. Ve vašich tělech může dojít k opojení kyslíkem a zažijete pocity extáze.“

Konečně jsme dostali povolení z fregaty vystoupit. Doprovázela mě Bionica, Arita a skupina bodyguardů. Prošli jsme přes můstek a ocitli se v rozlehlé hale. Nikdo nás nepřišel přivítat. Dvě divize alfa isejeckých vojáků stojících po stranách nám nedaly jinou možnost než procházet mezi velkými a nehybně stojícími kudlankami dopředu. Má androidka mě chytla za paži a kráčela vedle mě.

„Vaše veličenstvo, možná není ta nejvhodnější chvíle, ale mám pro vás důležitou informaci. Korunní princ Demyen royl Amelius ton Lavaelle odmítl vaše ultimátum.“

„Na to má právo,“ zareagoval jsem s ledovým klidem na novinku. „Podařilo se jim už spočítat, na jak dlouho jim vydrží zásoby?“

„Asi na dva měsíce, pokud budou jíst střídmě. Mohli bychom jim ze zásob ještě jednou ukrojit, kdybychom zopakovali vyhození surovin. Androidi mohou zničit velký objem potravin dřív, než je bude moci kdokoli zastavit.“

Zavrtěl jsem však hlavou.

„To nemá smysl. Přelet k nejbližšímu majáku z Forepostu-13 trvá asi osm let. Sebrat jim den nebo třeba celý týden jejich situaci vůbec nezmění.“

Bionica souhlasně kývla a pokračovala v novinkách:

„Mám ještě další informace, které by mohly vaše veličenstvo zajímat. Do Oranžového rodu dnes přiletěla nová velitelka flotily a ujme se flotily perimetru Sektoru osm. Na obranu Sektoru navíc dostali lodě přímo od císaře Augusta. Tentokrát byla velitelka vybrána nikoli na základě následnické linie, ale podle zkušeností z bitev proti cizákům. Jde o skutečně spolehlivou veteránku, která je ověnčena říšskými válečnými medailemi a bojovala prakticky ve stejném počtu bitev s cizáky jako vaše veličenstvo.“

„Kde někoho takového našli? Znám ji?“ zeptal jsem se překvapeně a snažil se zjistit jméno té talentované velitelky.

„Věřím, že ano. Novou velitelkou flotily perimetru Sektoru osm se stane vesmírná majorka Nicole ton Savoia,“ oznámila mi Bionica a na konci věty už dál nedokázala potlačit úsměv.

Překvapeně jsem se na ni podíval. Kariéra mé bývalé první důstojnice skutečně vyrazila vzhůru! Nicole se za pouhý rok podařilo vyrůst ze skromné mladší důstojnice flotily až k velitelské pozici! A po cestě navíc ještě získala ke svému jménu aristokratický přídomek „ton“.

„Rád bych své dobré přítelkyni k povýšení pogratuloval. Bohužel nemůžu jen tak Nicole ton Savoii zavolat nebo jí poslat zprávu, protože by Oranžový rod novou velitelku okamžitě obžaloval z navazování kontaktu s nepřítelem. Právě proto tě, Bionico, chci požádat o velkou službu. Anonymně jí objednej hezký dárek a nech jí ho doručit. Rád bych, aby Nicole pochopila, kdo jí tímto způsobem gratuluje, pokud by to bylo možné.“

Androidka chápavě kývla a slíbila, že celou záležitost vyřídí nejlépe, jak dokáže. Pak se naše skupina zastavila před obrovskými zavřenými dveřmi. Má skvělá překladatelka nám nahlas přeložila nápis nade dveřmi:

„Pozor, přetlaková komora. Možnost prudké změny tlaku.“

S tichým zasyčením se dveře začaly sunout stranou a my pro jistotu o pár kroků couvli. K poklesu tlaku však nedošlo a já po otevření dveří viděl, že na nás ve vedlejší místnosti čeká skupina lidí.

Nejdříve jsem spatřil malou plešatou ženu oblečenou do pro ni velkého a na několika místech prodřeného cestovního úboru. Bez pomoci informační tabulky bych nepoznal, že se jedná o Marian Sabati. Stará, unavená cestovatelka velmi ostře kontrastovala s mladistvou a zářivou ženou, jak jsem ji měl uloženou v paměti. Vedle pravdohledačky stály tři náctileté dívky v křiklavě světlých šatech a s vlasy zbarvenými do naprosto nesmyslných barev. Na hlavách však měly nasazeny stejné tenké zlaté korunky.

Všechny tři korunní princezny se ke mně naráz rozběhly. Lika odhodila na zem složky a s radostným výkřikem ke mně přiběhla, skočila mi na krk a držela se ho. Já jsem dceru od krku odmotal, těsně ji k sobě přitiskl a asi minutu Likannu něžně objímal. Plakal jsem přitom štěstím. Prvně od chvíle, co jsem se do Obránce perimetru připojil, jsem jako první otevřel menu pro změnu postavení a dal jsem Lice maximální počet bodů v osobním vztahu. Patnáct plusových bodů najednou. Asi o sekundu později mi přišla stejná odpověď:

Změna postavení. Názory Likanny royl Mesfelle-Unatari na vaši osobu se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na vás: –38 (hádky)

Po té jsem postavil svou dceru zpátky na zem, jelikož se už blížil čas, kdy by bylo další ignorování ostatních korunních princezen ode mě neslušným chováním. Trochu obtloustlá dívenka s loknami střídavě obarvenými oranžovou a žlutou barvou byla, jak jsem předpokládal, korunní princeznou Purpurového rod, o které jsem již toho tolik slyšel:

Joan royl Reyekh ton Andor, korunní princezna Říše

Věk: 12

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: aristokratka

Úspěchy: vévodova oblíbená vnučka, tlusťoška Joan, princezna Roje

Sláva: +3

Postavení: +3

Předpokládaný osobní názor na tebe: +59 (přátelství)

Druhá dívka, hubená s velkýma modrýma očima a stříbrnými vlasy, musela být korunní princeznou Modrého rodu:

Natalie royl Cruz ton Miro, korunní princezna Říše

Věk: 12

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: aristokratka

Úspěchy: princezna Roje

Sláva: +2

Postavení: +1

Předpokládaný osobní názor na tebe: +19 (vlažný)

Obě dívky předvedly bezchybné úklony a já, abych se držel pravidel dvorské etikety, jsem oběma korunním princeznám odpověděl malou úklonou. Teprve v tu chvíli jsem si uvědomil, v čem to jsou cestovatelky oblečené. Přes své pomačkané a zašpiněné trička a šaty měly všechny tři dívky přehozenou širokou modrou šerpu. Joan spatřila, jak si šerpy se zájmem prohlížím a sebejistě ozdobu vysvětlila:

„Strýčku Georgi, Triasss Zess nám tyto šerpy dal a musely jsme je nosit. Podle kudlanky by jinak mohlo dojít k nešťastné náhodě, že by nás nějaký hladový Isejek sežral. Tímto jim však dáváme najevo, že jsme princezny Roje a je zakázáno nás sníst.“

„Přesně tak, táto. Všechny jsme teď princeznami Roje a máme právo za Roj hlasovat!“ vykřikla Lika a předváděla se. O něco tišeji pak dodala: „Když se objeví nějaká volba, nerozumím ani slovu. Prostě jen zmáčknu náhodné tlačítko, aby se volební okno zavřelo.“

Marian Sabati přišla až ke mně, pozdravila mě a vysvětlila:

„Velvyslanec Triasss Zess byl ve velmi složité pozici, když žádost vašeho veličenstva plnil. Tyto tři neposedy po celou dobu lezly na místa, kde neměly co dělat, barvily vojáky nejrůznějšími barvami, nutily je tancovat, ze srandy bojovat a vyzkoušely snad všechny hry, které znaly. Velvyslanec Roje dal každé z princezen jednoho vojáka jako strážného, aby daly ostatním členům týmu pokoj a nechaly je v klidu pracovat.“

„Hm…“ bylo jediné, co jsem ze sebe dostal. „Můj úkol byl tedy pro velvyslance velkou přítěží.“

„Nejenom pro něj,“ odfrkla si pravdohledačka a pohladila svou vyholenou hlavu. „Tento exotický účes je důsledkem nesmiřitelné touhy děvčat naučit se kadeřnické umění. Využily skutečnosti, že jsem tři dny spala v krystalovém snění. Trochu si užily experimentů s nůžkami, barvami a vlasovými spreji. Když jsem se probrala, musela jsem se prostě ostříhat dohola, abych se zbavila zubatých kudrlin, které děvčata ještě vyztužila sprejem. Nebudu si ztěžovat ani na to, že mi nabarvily nehty a zvýrazňovačem mi mezi lopatky nakreslily okřídlený zadek. Je dobře, že si s mým tělem hrály korunní princezny a ne o pět až šest let starší korunní princové. Ti by jistě dokázali vymyslet o něco… méně příjemnější způsoby, jak se zabavit.“

Arita, stojící vedle nás, se usmál a dodal:

„Triasss Zess dostal během letu nápad a přednesl ho při naléhavém jednání s Rojem. Navrhl, aby se vytvořil nový čestný titul: princezna Roje. Titul malým dívkám zajistil předejití nešťastným náhodám. Udělí se nedospělým korunním princeznám Říše, které přiletí do vesmíru Roje. Bude považován za garanci bezpečnosti, což je pro všechny Isejeky velmi důležité. Princezny Roje mohou dělat, co se jim zlíbí a žádný člen Roje je nesmí zastavit nebo jim jakkoli ublížit. Triasss Zess argumentoval tím, že tato děvčátka jsou budoucností velkých říšských rodů a dobré vztahy zajišťují dlouholeté bezproblémové soužití s Říší. Roj souhlasil. Jakékoli dětské dovádění není vlastně ničím závažným ve srovnání s garancí míru mezi našimi rasami.“

Aritovi jsem nestihl odpovědět. Otevřely se dveře a veliký Beta Isejek nás lámaným říšským jazykem pozval dál do výtahu a na setkání s královnou Roje.

RITUÁLNÍ SOUBOJ

Ukázalo se, že na hmyzí svět nejsem připraven ani fyzicky ani psychicky. K planetě Dekeye se vázala „malinkatá“ zvláštnost, kterou nám Arita zapomněl zmínit, protože ji jistě považoval za naprosto nedůležitou. Gravitace na povrchu dosahovala jeden a půl násobku pozemské…

Korunní princezny a strážní pod tlakem ani nepípli. Co se týká mě… Cítím, že pokud bych se v těchto extrémních podmínkách ocitl v prvních dnech mého kontraktu, nepřežil bych ani cestu výtahem. Vzpomínám si, že jsem před měsícem a půl v normální gravitační síle jen tak tak zvládl svým masivním, sto padesát kilo vážícím tělem, pohnout. Od té doby jsem shodil přes dvacet kilo a měl jsem možnost opět navštěvovat tělocvičnu. Myslím, že to je mé jediné štěstí. I přesto jsem se však cítil jako přístavní dělník, který na svých ramenou nese těžký pytel cementu a nemá dovoleno pytel ani na chvíli odložit.

Ze všech lidí zvýšenou gravitaci nejlépe snášela Marian Sabati a nedávala na sobě znát jakoukoli změnu. Bionica, Arita, Popori de Cacha a Phobos vypadali úplně normálně a podle všeho si ani neuvědomili, že se zbytek naší skupiny cítí nepříjemně. Musím si udělat v hlavě poznámku, že se tímto způsobem dá ve skupině lidí Arita rozpoznat.

Další zvláštností Dekeye byla její hmyzí architektura. Dosud jsem se nezamyslel nad tím, že by mi mohlo množství různobarevných kónických a spirálovitých věží přivodit nevolnost, ale při cestě výtahem mé oči přitahovaly spirály směřující do nejrůznějších směrů a zamíchaly mi hlavou. Vypadalo to totiž, jakoby se spirály točily a pohybovaly. Musel jsem se podívat do jiné části města a teprve pak se věže zastavily. Rozpohybovaly se však jiné. Nakonec jsem prostě raději zavřel oči, protože po několika minutách bylo pozorování optických iluzí až bolestivé.

„Jestli budeme muset ke královně Nai Igir ještě několik hodin letět, nejspíš v té raketě zdechnu…“ zavrčel jsem.

„Korunní princi Georgi royl Inoky, královna Roje bude čekat u východu z orbitálního výtahu.“

Oddechl jsem si, otočil se na své přátele a s úsměvem řekl:

„Veškerá sláva královně Nai Igir!“

„Nechť vládne po tři dlouhé roky!“ odpověděl mi obřadně Arita v těle bezpečnostního důstojníka, pak se uklonil a úctou co nejvíc sklonil hlavu.

Změna postavení. Názor rasy Isejek na tvou osobu se zlepšil.

Názor rasy Arita Isejek: +34 (důvěra)

Názor rasy Alfa Isejek: +33 (důvěra)

Názor rasy Gama Isejek: +25 (důvěra)

Názor rasy Beta Isejek: +27 (důvěra)

Názor rasy První Isejek: +15 (přízeň)

Neočekával jsem takový příliv zpráv, a proto jsem se nejdříve cítil zmateně. Co jsem to vlastně pronesl? Jak je možné, že hmyzáci reagovali tak silně? Otočil jsem se pro vysvětlení k Bionice, ale má dcera odpověděla dřív:

„To znám! Taky cvičíš na setkání s královnou Roje? Triasss Zess nás učil, jak správně začít s Nai Igir konverzovat, jakmile jsme odletěli z Trůnního Světa. Toto je zjednodušený překlad obřadní isejecké zdravice, kterou by lidé stejně nedokázali správně napodobit.“

Korunní princezna Modrého rodu se začala radostně smát:

„Zapamatovala jsem si zdravici kudlanek tak dobře, že byste mě mohli vzbudit uprostřed noci a já bych vám ho bez problému přeříkala. Pořád však nevím, proč přejí královně jen tři roky vlády.“

Lika očividně znala odpověď a už otevírala pusu, ale já ji zastavil. „Promiň, dceruško, ale tátův vztah s Isejeky bude při dnešním jednání velmi důležitý. Pokud můžu za správnou odpověď získat nějaké body navíc, bude to dobře pro nás oba!“

„Místní rok trvá osmdesát tři normálních let a patnáct dnů. Právě tak dlouho trvá jeden orbit Dekeye okolo jejího slunce. Tři roky na této planetě tedy trvají téměř dvě stě padesát našich let. To je velmi úctyhodná doba vlády, pokud to tak mohu říct.“

Změna postavení. Názor rasy Isejek na tvou osobu se zlepšil.

Názor rasy Arita Isejek: +37 (respekt)

Názor rasy Alfa Isejek: +36 (respekt)

Názor rasy První Isejek: +16 (přízeň)

Odemknut úspěch: Respekt Roje

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +57

Jo! Mám to! Super! Na sekundu mě zisk nového úspěchu tak vzrušil, že jsem zapomněl na pytel cementu, který si nesu na ramenou. Neměl jsem nejmenších pochyb, že mi hmyzáci pozorně naslouchají a nad mou nabídkou vážně uvažují.

Ukázalo se, že na setkání s královnou nejsem úplně dobře připraven. Nai Igir kdysi vypadala jako docela malý příslušník hmyzího národa. Připomínala malého Alfa Isejeka s křídly za zády. Prošla si však překvapující změnou. Hlavová část První Isejky zůstala stejná, ale její břicho se nafouklo do velikosti autobusu! Přes její tenkou, skoro průhlednou kůži jsem jasně viděl obrysy mnoha tmavých vajec, každé o velikosti fotbalového míče. Třicet Gama Isejeků, kteří vedle své královny připomínaly trpaslíky, neustále hnětli svými končetinami tělo Nai Igir a pomáhali jí v pohybu. Královna Roje v tuto chvíli připomínala obrovskou šedou housenku, které za hlavou narostla titěrná křídla.

Uctivě jsem se vládkyni Roje uklonil a pronesl isejeckou zdravici.

„Nechť vládne po tři dlouhé roky!“ odpověděl Triasss Zess doprovázející svou královnu.

„Zdravím vládce Unatari. Vítejte v mém paláci.“ Hlas Nai Igir se vůbec nezměnil. Stále dokázala mluvit lidským jazykem bez známky jakéhokoli přízvuku.

Myslel jsem si, že nadešel nejvhodnější čas, a proto jsem rozvinul sametový svitek a obřadně královně podal průhlednou schránku obsahující dvacet velkých smaragdů. Každý ze smaragdů dosahoval velikosti malého jablka a byl trochu jinak vyřezán než ostatní. Gama Isejekové celkem neopatrně krabici otevřeli, vlastně ji spíš rozlomili a neocenitelné kameny poskládali na betonovou zem přímo před královnu v pořadí, které mi nic neříkalo.

„Jak nádherné!“ vyhrkla potěšeně Nai Igir. „Smaragdy dlouhé roky přebývaly v Chrámu vědy na Sivalle. Jejich řezba a velikost umožňovala vědcům Roje vypočítat pohyb nebeských těles a bez pomoci počítačů řešit náročné matematické problémy. Před dávnými časy mudrcové mé rasy spočítali, že při použití třiceti sedmi speciálně postavených a vyřezaných smaragdů mohou odkrýt všechna tajemství vesmíru a dosáhnout vševědoucnosti. Před tím, než jsme se setkali s lidmi, dokázali Isejekové zjistit správné postavení a vyřezání prvních jednatřiceti kamenů. Ale pak nám tento unikátní vědecký nástroj ukradli vandalové Oranžového rodu, kteří smaragdy pokládali pouze za drahocenné zelené kameny. Během let po skončení války mezi Říší a Rojem jsme dokázali nalézt a koupit šest Sivallských kamenů. A teď nám vládce Unatari přináší dvacet dva dalších. Váš dar je jednoduše příliš cenný, korunní princi Georgi. Nemohu ho přijmout, jelikož vám za něj nemohu nabídnout cokoli, co by se blížilo jeho hodnotě.“

Triasss Zess zaskřípal něco své paní a Bionica mi jeho slova okamžitě přeložila:

„Velvyslanec řekl, že těmto smaragdům nesmí být dovoleno opustit vesmír Roje.“

„A já s ním naprosto souhlasím, antropomorfní robotko,“ pronesla Nai Igir, která Bionicu očividně slyšela. „Nemůžu přijmout tak vzácný dar, jelikož nechci být komukoli zavázána. Ale nemůžu dovolit, aby vzácné artefakty zmizely. Existuje jen jedna cesta. Odeberu vám smaragdy silou a přivlastním si je jako vojenskou trofej.“

Ztuhnul jsem, jelikož se mi nelíbil směr, kterým myšlenky královny Roje mířily. Pospíšil jsem si tedy s protinávrhem:

„Není nejmenší důvod, proč by kvůli tomu mělo dojít ke konfliktu. Královna si může vzít tolik kamenů, kolik bude pokládat za vhodný dar, klidně tři, pět, deset. Kolik bude chtít. Zbytek smaragdů zůstane zde na Dekeye a můžou být využity jako dary v budoucnu.“

Triasss Zess se hluboce uklonil a s úctou řekl:

„Korunní princ Georg je moudrý politik. Respekt Roje si dozajista zaslouží. Korunní princ však nevzal do úvahy skutečnost, že i přesto je zde ke konfliktu důvod. Čtyři systémy Státu Unatari kdysi patřily Isejekům a Roj nikdy neustane v pokusech získat je zpět. Navíc se nám v tuto chvíli naskytla velice dobrá možnost si je přivlastnit.“

„Stát Unatari je součástí Říše. Je Roj připraven vyhlásit válku celé Říši?“

„K žádné válce s Říší nedojde. Roj bude bojovat na straně Říše. Oranžový rod předložil oficiální návrh o spojenectví jejich a naší armády. Tři velké rody válčí proti vaší nově ustavené vládě a Roj je připraven jim pomoci. Za to má Roj slíbeno, že se čtyři nelegálně získané systémy vrátí pod naši kontrolu. Populace na planetách všech čtyř systémů je loajální královně Roje a nedovolí, aby se warpové majáky vypnuly. Flotila Unatari nebude schopna odolávat flotile Roje, jelikož nejzkušenější velitel přiletěl do vesmíru Roje sám a tím se vyřadil ze hry.“

A je to tady. Past, před kterou mě Miya varovala! Stálo mě mnoho sil, abych nepropadl panice a udržel si klidný tón hlasu:

„Velvyslanec celkem dobře vaši pozici vysvětlil, ale nezamyslel se nad dvěma důležitými faktory. Za prvé, královna Roje Nai Igir je natolik moudrá, aby se nepřidávala ke straně, která v tomto konfliktu očividně tahá za kratší konec. Za druhé, pokud si zvolíte vámi navrženou cestu, Roj nepřežije ani další dva roky. Isejekové budou jednoduše cizáky vymazáni, jelikož nezbude nikdo, kdo by je dokázal odrazit. Dokonce i s flotilou nevídaných proporcí Roj nedokáže cizáckou invazi zastavit. Můj Stát Unatari je však zastavit může.“

„Vysvětlete svá slova, Georgi,“ zvolala Nai Igir, kterou jsem očividně zaujal.

S radostí jsem jim začal předkládat můj pohled na aktuální situaci:

„Začnu u prvního bodu. S mou vládou neválčí ‚tři velké rody‘. S Modrým rodem jsme se dohodli na příměří a dokonce nám slíbili, že se za jistých podmínek stanou ve válce našimi spojenci. Armáda Zeleného rodu je chycena v pasti v neobyvatelném systému Forepost-31 a žádný maják, díky kterému by se mohli dostat z pasti pryč, se pro ně nezapne. Korunnímu princi Demyenovi royl Lavaelle zbývají jen dva měsíce zásob. Po té bude buď uvězněn, nebo zemře hlady.“

„Ta situace mi nepřipadá tak hrozná,“ namítla Nai Igir. „Pokud vím, ve flotile Zeleného rodu pracují dva miliony lidí. To znamená sto šedesát tisíc tun vysokokalorické a na proteiny bohaté stravy. Tyto zásoby jim jednoduše vystačí na několik let, během kterých přiletí s loděmi k dalšímu warpovému majáku, čímž z vaší pasti uniknou.“

„Ano, ale lidé neschvalují kanibalismus, má královno,“ připomněl jí velvyslanec Triasss Zess, který znal lidskou rasu lépe než ona.

„Přesně tak,“ pronesl jsem a potvrdil velvyslancova slova. „Lidé dříve zahynou nebo se vzdají, než aby se uchýlili k pojídání se navzájem. Během osmi let, než doletí k dalšímu warpovému majáku, se celá situace stejně změní…“

„Lidé sami sebe tak hloupě omezují,“ pronesla Nai Igir zamyšleně, čímž mě přerušila. „Isejekové jsou v tomto ohledu daleko flexibilnější a dokážou se jednoduše na změny osudu adaptovat. Naše Trie kupříkladu zastávají roli výsadkových lodí, ale po mnoho století Roji sloužily jako velmi úzce specializovaní průzkumníci. Čtyři sta tisíc zmražených vojáků je pro posádku Trie více než dostatek potravy, aby zvládla doletět do dalšího systému a nainstalovat tam warpový maják…“

No teda! To jsem nevěděl, ačkoli podobné praktiky rozhodně nejsou Isejekům cizí. I přesto jsem se však vrátil k hlavnímu tématu naší konverzace.

„Což znamená, že jedinou mocností, která stojí proti Státu Unatari, zůstává Oranžový rod. I zde jde spíš o formalitu. Velitelé flotil Sektoru sedm, osm a devět jsou ke mně naprosto loajální a nikdy by se do boje proti Unatari nepřipojili. Flotila na Tesse patří mému bratru Robenovi, který se boje nezúčastní. Damirská flotila patří mé sestře Violettě a ta se mnou taktéž bojovat nebude. Jak můžete sami vidět, probíhající válka s Oranžovým rodem pro mě není jakoukoli hrozbou. Většina sil je jednoduše na mojí straně.“

Odmlčel jsem se, abych dal svým protějškům šanci promluvit či něco namítnout, ale Nai Igir ani Triasss Zess nic neřekli. Každou chvílí jsem se cítil daleko sebevědomější a nadšenější, proto jsem pokračoval dál sám:

„Teď bych si rád s královnou Roje promluvil o úplně jiné válce. O válce proti cizákům. Především kvůli tomuto rozhovoru jsem do Dekeye přiletěl. Unatari má konečně dostatek lodí a zbraní, aby dokázalo změnit průběh války a začalo osvobozovat systémy obsazené cizáky. Doufám, že se Roj v této záležitosti k Unatari připojí a pomůže nám isejecké systémy znovu získat. Koneckonců jde o vaše systémy a všechny tudíž připadnou vám.“

„Korunní princi Georgi, přednesl jste nám skutečně zajímavou nabídku. Budeme se k ní však muset vrátit až poté, co vyřešíme aktuální spor o vládě nad systémy Oort, Fia, Yalt a Khs,“ připomněl Triasss Zess a nedovolil mi změnit téma hovoru.

Tentokrát však královna Roje poprvé se svým diplomatem nesouhlasila:

„Triasssi Zessi, spor ohledně těch čtyř systémů se nesmí stát důvodem, proč rasa Isejeků vyhyne. Podle mého názoru nemají lidé o obsazování planet v současné době obývaných Isejeky zájem. Neproběhl ani jeden pokus o kolonizaci. Lidská noha nedošlápla na povrch žádné z planet těchto čtyř systémů. Nikdo Isejekům nevyhrožuje zabitím a nikdo ani neomezuje jejich svobodu. Navíc vedou svůj normální život a jejich prvotní nepřátelství velmi rychle vymizelo. Vždyť jen před šesti měsíci se všechny čtyři systémy snažily proti okupaci povstat. Teď se však s Říší daleko více sblížily a vzájemně se tolerují. Začínají se množit úplně jiné názory. Isejekové nejsou příliš šťastní z toho, že je Říše dostatečně rychle nezačleňuje do společnosti a prakticky na ně zapomněla. Pokud vládce Státu Unatari do Isejeků žijících na jeho území investuje, jsem ochotna na systémy Oort, Fia, Yalt a Khs jednou provždy zapomenout.“

Uklonil jsem se královně Roje a s výtryskem inspirace jsem navrhl:

„Napadla mě velmi hezká možnost, jak tento problém vyřešit. Jmenujme každou z přítomných korunních princezen místokrálovnou jednoho systému. Bylo by hezké, kdyby titul princezna Roje znamenal něco většího, než jen zákaz snězení. Princezny si mohou vylepšovat vladařské schopnosti a budou mít šanci vdechnout život čemukoli, co si vysnily. Zároveň však musí řešit problémy, které se na planetách objeví. Vlastně ani jeden systém není začleněn do ekonomiky Unatari a neplatí daně. Princezny budou muset začínat od nuly. Všem dívkám, kterým se podaří tento nelehký úkol splnit, bude systém věnován a jeho vlastnictví postupně přejde i na jejich potomky. Dívku, která si následující rok povede nejlépe, jmenuje samotná Nai Igir vévodkyní Roje. Tento titul nikdo jiný v celém vesmíru nezíská!“

Děvčata zakvičela a začala radostí skákat. Královna Roje pozorovala jejich nespoutanou radost a pak řekla:

„Ráda předám titul vévodkyně té dívce, která se o Isejeky nejlépe postará.“

Zvýšení globálního postavení. Aktuální hodnota: –45

Změna postavení. Tvůj osobní vztah s rasou Isejeků se zlepšil.

Názor rasy První Isejek na tebe: +19 (přízeň)

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +58

Bylo mi jasné, že i já na oplátku musím zvýšit názor na jejich rasu. Proto jsem to udělal a řekl:

„Když jsme tento spor uzavřeli, rád bych se vrátil k hlavnímu tématu našeho jednání. Budu mluvit přímo. Do systému Dekeye jsem přišel s cílem získat velení nad flotilou Roje.“

Celý sál ztichl. Všechny přítomné jsem svým oznámením šokoval. Královna roje Nai Igir konečně promluvila:

„Poslouchám vás velmi pečlivě, korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle.“

Získal jsem si pozornost všech přítomných a začal jsem se svým dlouhým proslovem. Snažil jsem se jim především předat informaci, že se cizáci učí ze svých chyb. Taktiky, které fungovaly jednou nebo dvakrát, nebudou při třetím použití efektivní, jelikož cizáci přijdou na způsob, jak proti nim bojovat. S každou další bitvou jsme protivníkům předávali informace ke zpracování a nevědomky je učili naši strategii.

Navíc neznáme velikost nepřátelských rezerv, či jejich schopnost nahrazovat ztráty jejich flotily. Cizáci navíc dosud nenahradili ani jednu ztracenou velkou loď. Nepřítel dokázal velice rychle doplňovat Meteory, Askety i Poustevníky. Počet Behemotů v „křovácké“ flotile dosud jen klesal. Někde však tyto obrovské lodě vyrábět musí!

Ať už se jejich doky nachází kdekoli, očekávám, že velmi rychle pracují na doplnění svých ztracených těžkých lodí, čímž každým dnem snižují tvrdost zásahu, který jim výprava flotily perimetru Sektoru osm uštědřila. Z těchto předpokladů jsem byl schopen vyvodit dva velmi jednoduché závěry. Za prvé, musíme co nejrychleji zaútočit, dokud je nepřítel oslaben a než si zvládne vyrobit další lodě, kterými své ztráty nahradí. Za druhé, pokud chceme, aby byl náš útok úspěšný, měli bychom zaútočit plnou silou spojené flotily Unatari a Roje, jelikož další příležitost k podobně silnému útoku na oslabeného nepřítele nedostaneme.

Maskované unatarské lodě analyzovaly situaci v cizáky obsazených systémech: Khryo, Unt, Sobj, Kej, Umwi, Aysarská hvězdokupa, Lobj, Khe a Ukhsss. V každém z těchto systémů cizáci zanechali obrannou skupinu čítající od pěti do sedmdesáti lodí. Všechny skupiny měly k dispozici dva Behemoty. Nic, co bychom nezvládli. Warpový maják v systému Aysar cizáci obnovili, ale typ majáku nám byl neznámý. Z toho systému jsem měl k dispozici i videonahrávky a byl jsem připraven se o ně podělit. Z těchto informací jsem vyvodil, že nepřátelé nemají v systémech příliš velké množství lodí. Proto by rozhodný a rychlý útok měl obsadit všechny bývalé systémy Roje. Nejdříve bychom zajali warpové majáky a znemožnili jejich lodím jednoduše mezi systémy warpovat…

„Sedmdesát cizáckých lodí je docela vysoký počet,“ zapochybovala královna Nai Igir. „Nedávno přiletělo do systému Sobj pětačtyřicet cizáckých lodí jen s jedním Behemotem a podařilo se jim zničit flotilu admirála Kheraissse Veje čítající více než tisícovku lodí. Uprchnout se podařilo jen malému počtu mých lodí.“

„Unikl i sám admirál?“ zajímal jsem se.

„Kheraisss Vej bitvu přežil. Protože však ztratil svou flotilu i systém Sobj, byl z naší vesmírné armády beze cti propuštěn a odebrali jsme mu všechny medaile.“

„Královno, admirála velmi dobře znám. Je to jeden z nejlepších velitelů Roje a je vám velmi loajální. Žádám vás, abyste mu dala šanci odčinit jeho selhání a získat si v bitvě vaše odpuštění. Pokud pro talentovaného admirála není ve flotile Roje místo, rád si ho vezmu do unatarské flotily. Co se týká počtu cizáckých lodí, nemusíte se ničeho obávat. Flotila Unatari má k dispozici lodě, které cizáky bez větších ztrát zničí. Slibuji vám, že s pomocí Roje a vlastně i bez ní, dokáže má flotila osvobodit všechny systémy, které jsem vyjmenoval a zajistit volnou cestu výsadkovým lodím Roje pro pozemní operace. Osvobození osmi systémů je však jen začátkem mého plánu. Cíle protiútoku jsou daleko vyšší…

Špehové v systému Ukhsss odhalili další viditelný warpový maják, který vede do pro lidstvo neznámého systému. Podle útržkovitých informací, které nám Roj předal, si myslíme, že právě odsud cizáci přicházejí. Hlavním cílem našeho útoku je tedy vtrhnout do vesmíru cizáků a dostat se za nepřátelskou linii co nejdál. Cestou jim plánujeme způsobit co nejvíc škod. Flotila zničí nepřátelskou infrastrukturu, doky, komunikační centra, pozemní budovy a v podstatě cokoli, co by mohlo stát v cestě eventuálnímu obsazení planety výsadkáři. Je jasné, že nás nepřítel nenechá ve svých systémech takhle řádit bez odplaty. Hlavní síly nepřátel jsou seřazeny, pokud jsou mé informace správné, v systému Himora. Mají tam s sebou jejich Královnu, pět Mamutů, a pár stovek Behemotů. Mé maskované lodě je neustále sledují. Až se cizácká flotila z Himory rozletí za námi, dostaneme signál, že byl nepřítel varován a zjistil, co se děje v jejich domovských systémech. Budou chtít naši drzost potrestat.“

„Není to špatný plán, ale budeme muset zajistit, aby se flotila dokázala do vesmíru Roje včas vrátit,“ přerušila mě Bionica a přeložila cvrlikání matně černého Alfa Isejeka.

Podíval jsem se na kudlanku, která je tak smělá, že mi skočila do řeči.

Mass Azhzh, pětihvězdičkový admirál isejecké hvězdné flotily

Rasa: Alfa Isejek

Pohlaví: samec, první snůška

Třída: voják Roje

Úspěchy: kat lidí, sběratel lebek, soubojový expert, královna mu důvěřuje

Sláva: +8

Postavení +2

Předpokládaný osobní vztah: neznámý

„Admirále, pokud bych chtěl před cizáky jednoduše uletět, stačila by mi na to flotila Unatari a nesnažil bych se získat podporu našich sousedů. Ne, připravuji se tam zůstat a cizácké Královně čelit v bitvě. Chci ji jednou provždy zničit.“

Kudlanka přišla blíž a napřímila se do své třímetrové výšky. Nahnula se nade mě a začala vydávat ostrý cvrkot. Bionica simultánně překládala:

„Podle něj jde o naprosté šílenství. Plán už je sám o sobě dost riskantní, ale riziko je vyváženo osvobozením systémů Roje. Pokračování do cizáckého vesmíru je o něco nebezpečnější, ale umožní nám to nepřítele oslabit. Obrovská bitva, kde nás nepřítel v palebné síle výrazně převyšuje, už velmi překračuje hranici, která se dá nazvat rozumným rizikem. Nemáme šanci největší cizácké lodě zničit a bitva je už předem prohraná.“

„Dvakrát jsem se s nepřátelskou armádou utkal a v obou případech jsem Královnině flotile snížil počet lodí. Naposledy v systému Hnelle. Neměl jsem tam k dispozici žádnou loď větší než lehký křižník, ale donutili jsme nepřítele ze systému uprchnout. Proto, admirále, nechápu, proč považujete bitvu za předem prohranou.“

Bionica přeložila odpověď:

„Všechny naše dosavadní bitvy s cizáky ukázaly, že nemáme šanci zvítězit. Riziko je příliš vysoké. Roj přijde o jedinou svou obranu a dojde k jeho vyhlazení. Proto admirál nikdy neodsouhlasí vyslání lodí Roje na tak beznadějnou výpravu.“

„Jak očekáváte, že byste mohli vyhrát, když před nepřítelem ustavičně jen utíkáte?“ zvýšil jsem hlas a můj oponent dokonce o krok poodstoupil. „S cizáky jsem bojoval v mnoha bitvách. V některých z nich byla má početní či palebná nevýhoda velmi vysoká, ale nikdy jsem nebyl poražen! K mé výpravě se žádné mimořádné riziko neváže. Vím, jak zničit všechny menší cizácké lodě, jak porazit křižníky a jak Behemota donutit explodovat. Mamuti a Královna jsou mateřské lodě, které si bez dronů a lehkých lodí neporadí. Bez nich budou naprosto bezzubí a zranitelní. Pokud mi Roj své lodě předá, máme dobrou šanci dosáhnout rozhodujícího vítězství!“

Můj oponent však pokračoval v cvrlikání o nadměrném riziku a vysvětloval své vlastní argumenty. Královně Roje se poslouchání naší rozepře už zajídalo a ukončila ji:

„Oba jste proslulí velitelé flotil, ale váš spor nemůže dál pokračovat. Spojené armádě může velet pouze jediný velitel a právě jeho strategie a pohled na situaci bude celou flotilu směrovat. Teprve tehdy budu souhlasit s předáním lodí Roje, jelikož je nemyslitelné, aby se naše velení v zásadních názorech rozdělovalo.“

„Ano, váš požadavek zní férově,“ souhlasil jsem.

Černý Alfa Isejek přestal předvádět svou bojovnost a jako znak souhlasu se před Nai Igir uklonil.

„Koho si teda má královna představuje jako velitele?“ zeptal se Nai Igir Triasss Zess a pozoroval mě i vysokého pětihvězdičkového admirála. „Vládce Unatari či admirála Roje? Nebo snad ještě někoho úplně jiného?“

Královna chvíli mlčela a pak mě oslovila:

„Korunní princi Georgi royl Inoky, národ Isejeků udržuje pro výběr vojenského velitele starodávnou tradici. Kandidáti se utkají v rituálním souboji. Každý z kandidátů si může určit náhradníka, který ho v souboji zastoupí. Ten z kandidátů, který souboj vyhraje, se stane velitelem a jeho protivník bude muset mlčky souhlasit s veškerými rozkazy. Nevím však, zda by tento způsob byl mezi lidmi akceptovatelný.“

Zamyšleně jsem si třel kořen nosu. Já osobně bych v souboji proti velikému Alfa Isejekovi neměl nejmenší šanci. Triasss Zess mi to kdysi dávno jasně předvedl. Se mnou však přiletěla skupina zkušených bodyguardů, včetně Phobose a Chameleonů, kterým zvýšená gravitace nedělala žádný problém. Nesměl jsem zapomínat ani na pravdohledačku. Jakoby mi četl myšlenky, objevil se přede mnou Popori de Cacha.

„Tuki-tuka-de-sa, já bych dokázal pětihvězdičkového admirála porazit. Mám mnoho zkušeností v boji bez pravidel včetně mnoha soubojů s Alfa Isejeky. Znám kudlančina slabá místa a vím, jaká taktika je proti nim nejefektivnější.“

„Pane, jsem daleko silnější než tento Isejek,“ pronesl Phobos, přičemž si pětihvězdičkového admirála prohlížel. „Pocházím z modernější genetické linie. Jsem větší, rychlejší a zvládnu lépe zabíjet.“

Marian Sabati neřekla nic, ale i bez pravdohledačky jsem svého zástupce pro rituální souboj našel. Došel jsem k rozhodnutí:

„Královno, lidé jsou s tradicí rituálního souboje obeznámeni a jsem připraven s ním souhlasit. Než svůj souhlas vydám, rád bych se dozvěděl, jaká se k němu vážou pravidla.“

Nai Igir se na mě svými velkými složenými kukadly zpříma podívala, až jsem v nich spatřil svůj vlastní stonásobně zkopírovaný odraz.

„Korunní princi Georgi, pravidla rituálního souboje jsou jednoduchá. Bojovat lze jedině končetinami nebo čepelemi. Nesmí se používat zbraně na dálku či jedy. Obě strany se před začátkem dohodnou, zda se bojuje na smrt, na první zranění či do jasné převahy jednoho z bojovníků. Kandidát může bojovat sám, či může vybrat kohokoli, aby za něj bojoval. Pokud nemáte ve své skupině dostatečně silného jedince, můžete si vybrat kteréhokoli Isejeka ze zde přítomných.“

„Vaše podmínky přijímám. S rituálním soubojem souhlasím!“ prohlásil jsem nahlas.

Pětihvězdičkový admirál Mass Azhzh se podle vzoru lidí uklonil a něco zacvrlikal.

„Nechává za sebe bojovat někoho jiného,“ přeložila mi Bionika cvrlikot. „Pětihvězdičkový admirál si vybírá velitele bodyguardů královny Roje, Alfa Isejeka jménem Rosss.“

Podíval jsem se okolo a snažil se mého protivníka spatřit. Dokud však Rosss nestál tři kroky ode mě, neměl jsem nejmenší tušení, že tam někdo stojí. Jeho tělo prostě připomínalo volný prostor. Jakoby… byl vyroben ze skla či byl naprosto průhledný! Jakmile hmyzák poodstoupil, opět se mi ztratil. Byl to vůbec Alfa Isejek?

Tu otázku jsem musel vyslovit nahlas, protože si Triasss Zess pospíšil s odpovědí:

„Ano, jde skutečně o Alfa Isejeka z uměle rozmnožené genetické linie. Těžko zpozorovatelný, nižší než ostatní jedinci, za to však téměř třikrát širší a silnější. Je proslulý bleskurychlými reakcemi a rychlostí pohybu. Inteligenční gen je u něj aktivní, dokáže se nezávisle rozhodovat a rychle se učit. Tito jedinci byli vytvořeni jako sabotéři a osobní strážci, ale není jich příliš mnoho, jelikož gen průhlednosti postupně ustupuje a nedokázali jsme je spolehlivě rozmnožit. Jeho krunýř je o něco tenčí než krunýře výsadkářů nebo těžkých bojovníků, ale jeho tělo dokáže okamžitě léčit rány. Další speciální vlastností této linie jsou jejich oči. Používají mnoho typů zrakových vjemů, což jim umožňuje bez problému vidět neviditelné bytosti, jako je váš bodyguard.“

Všiml jsem si, že po těchto slovech se Popori de Cacha přepnul do přemýšlivého módu a snažil se vymyslet strategii, kterou by mohl použít proti agresivnímu, ozbrojenému nepříteli, který nemá problém vidět neviditelné Chameleony. Phobos se zachmuřil a stáhl své ruce do krunýře, kam se snažil vtáhnout i své oči. Já jsem se na druhou stranu nadchnul a procházel okolo téměř neviditelného stvoření stojícího v pozoru.

„To je ale fascinující exemplář! Takhle výjimečného Isejeka vidím skutečně poprvé. Královno, mohl bych vás požádat o jednoho z těchto vojáků, pokud by můj zástupce souboj vyhrál?“

„Korunní princi, můžete mít i Rossse, pokud prohraje a zůstane naživu,“ slíbila mi Nai Igir. „Pro slabé bodyguardy nemám místo, proto bych se ho po jeho porážce ihned zbavila. A kdo bude v rituálním souboji zastupovat vás?“

Otočil jsem se k Marian Sabati, ale pravdohledačka jen sklopila oči.

„Georgi, mé schopnosti se zatím dostatečně neobnovily. Navíc má tento jedinec velmi silnou mentální ochranu, stejně jako nervové svazky, které každou z končetin nezávislé ovládají. I kdybych mu dokázala spálit mozkové buňky, dokázal by dál bojovat a zabil by mě. Ani Miya by proti němu nevyhrála.“

Nenaštval jsem se, protože mi bylo nadevší pochybnost jasné, že bych v rituálním souboji nedokázal zvítězit, pokud bych se úkolu zhostil metodou hlavou proti zdi. V pravou chvíli se mi v hlavě objevila slova, která mi Miya kdysi řekla: „Největší chybou, kterou kdo může při vyjednávání s Isejeky učinit, je začít poměřovat se s nimi vojenskou silou. To nemůže skončit dobře.“

„Moje drahá Nai Igir, rozhodl jsem se, že se tento souboj odehraje na život a na smrt. Jsem připraven pro tento souboj určit mého zástupce. Podle tvých vlastních pravidel si můžu vybrat kteréhokoli Isejeka, který je zde přítomen. Proto si vybírám tebe, královno Roje!“

V naprostém tichu, které po vyřčení mých slov následovalo, se ozývalo jen pomalé tleskání. Pocházelo od Marian Sabati. Má volba se jí líbila. Prakticky neviditelný Rosss se dva kroky ode mě svalil na podlahu a tlačil své zkázonosné horní končetiny pod sebe. Tím dával najevo, že souboj odmítá. Pravidla, která mu byla do jeho podvědomí vtloukána celý život, jakémukoli Isejekovi zakazovala na ublížení královně Roje byť jen pomyslet.

Pětihvězdičkový admirál se na mě otočil a s malou úklonou zacvrlikal cosi, co mi má androidka ihned přeložila:

„Uznávám svou porážku, korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle, ačkoli si nejsem jistý, zda pravidla rituálního souboje technicky umožňují, aby si někdo vybral za svého bojovníka královnu Roje.“

Usmál jsem se, a zatímco nad mým výběrem trval šok zde přítomných, snažil jsem se navázat na svůj úspěch:

„Mohl jsem si vybrat velvyslance Triassse Zesse nebo kteroukoli z princezen Roje, ale výsledek by byl tentýž. Žádný Isejek jim nemůže ublížit. Dále mě napadlo vybrat si za mého bojovníka vás, pětihvězdičkový admirále. I vy byste byl vhodným kandidátem, jelikož spadáte pod pravidlo: kteréhokoli přítomného Isejeka. Pokud byste Rossse porazil, vyhrál bych rituální souboj. Pokud byste však v bitvě na život a na smrt padl… i přesto bych vyhrál, jelikož bych zůstal jediným zbývajícím uchazečem. Nakonec jsem se však rozhodl, že ztráta talentovaného velitele, jakým jste, by Roj velmi oslabila, a proto jsem si zvolil královnu.“

Změna postavení. Názor rasy Isejek na tvou postavu se zlepšil.

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +39 (respekt)

Názor rasy První Isejek na tebe: +22 (přízeň)

Odemčen úspěch: šampion boje bez pravidel na Dekeye

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +59

Právě v té chvíli se Nai Igir konečně probrala a potvrdila, že můj výběr proběhl skutečně podle pravidel, ačkoli do budoucna se pravidla rituálních soubojů o něco rozšíří. Následně mě královna Roje oficiálně jmenovala velitelem spojené flotily Roje a Unatari po celou dobu trvání operace proti cizákům.

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +60

Odemčen úspěch: pětihvězdičkový admirál Roje

Změna postavení. Názor Massse Azhzha na tvou osobu se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na tebe: +100 (naprostá důvěra)

Tři metry vysoká kudlanka se přede mnou hluboce uklonila a zacvrlikala dlouhou zprávu. Bionica ji opět rychle přeložila:

„Pětihvězdičkový admirále Georgi, nyní máte k dispozici plně obnovenou průzkumnou skupinu Diho, skládající se z tří stovek lehkých lodí. Útočnou flotilu Ayho včetně jedenácti výsadkových Trií. Pět set lodí této flotily aktuálně dokuje ve stanici Sivalla. Těžkou flotilu Virho, nacházející se v místním hlavním systému Dekeye, ke které patří sedm set lodí včetně dvanácti bitevních lodí typu Meresh. Rezervní flotilu Yuho v systému Arita se sto padesáti loděmi z aritské výroby a flotilu Yayho aktuálně hlídající hranice Roje s cizáky a s vaším Státem Unatari.“

„Výborně,“ pronesl jsem unaveně. „Na palubě jedné bitevní lodě Meresh zítra uspořádám pro všechny velitele flotil setkání, které se bude týkat protiútoku. Pokud vím, všichni z nich by měli zvládnout během jednoho dne doletět, kromě velitele flotily Yuho. Ten může zůstat v systému Arita. Mám pro něj speciální úkol. Kromě toho žádám, aby se setkání admirála Massse Azhzha účastnil i velvyslanec Triasss Zess. Žádám o okamžitou rehabilitaci pro Kheraissse Veje i mého bývalého společníka, generála Savassse Jacha. Teď mi, královno Nai Igir a všichni přítomní, dovolte se s úklonou rozloučit a vrátit se na orbit Dekeye. Se zvýšenou gravitací na této planetě mám skutečně velké problémy.“

MECHANOIDI

Ležel jsem na tvrdém kavalci obličejem dolů a z oblečení mi na těle zůstaly jen dlouhé spodky. Má umělá asistentka mi seděla na zádech s vyhrnutými rukávy své uniformy a překvapivě silnými mechanickými prsty mi masírovala záda.

„Doufám, že neruším,“ pronesla Likanna, která se zastavila ve dveřích mé kajuty. Byla oblečená do béžového a bílého županu, protože si užívala dlouhou koupel.

„Neboj. Můžeš jít dál. Bionica mi jen masíruje unavená záda. Na planetě se zvýšenou gravitací si páteř pod tíhou mé váhy prožila své.“

Dívka vešla do kajuty a posadila se před velkou obrazovku na širokou otočnou židli. Znuděně pohledem přecházela z grafů na tabulky, několikrát se na židli zatočila a zastavila se čelem ke mně.

„Táto, s kamarádkami jsme si střihly o planety. Já jsem dostala Yal.“

„To není vůbec špatný systém. Populace okolo jedenácti miliard. Obří hmyzácké město zabírá jeden celý kontinent. Máš štěstí, Liko. Ostatní princezny Roje začínají z daleko horších pozic.“

Likanna se potěšeně usmála, ale pak se přiznala:

„Táto, já ani nevím, kde začít.“

„To nejsi sama,“ ubezpečil jsem ji. „Po osm měsíců mi čtyři isejecké systémy ležely v hlavě a nepřišel jsem na to, jak s nimi naložit. Právě teď jsem tři z nich převedl princeznám Roje. Zůstal mi jen systém Fia. Cítím však, že se na něj budu muset zaměřit, abych za korunními princeznami nezaostal.“

Lika se napřímila a polekaně mi řekla:

„Ale moc se nesnaž, táto! Chci tu soutěž vyhrát a získat speciální titul.“ Na svou dceru jsem se usmál, ale s odpovědí jsem nepospíchal, jelikož právě přišla zpráva od kapitánky Warhawku-4. Vládce Purpurového rodu, vévoda Takuro royl Andor, by se mnou rád hovořil. Likanna se nejspíš styděla, že je oblečena jen v županu, proto si hbitě stoličku přesunula do rohu místnosti, který kamera nezabírala. I Bionica ze mě rychle seskočila a nabídla mi pomoc s obléknutím do uniformy. Já ji však zastavil:

„Není potřeba z toho dělat něco oficiálního. Vévoda Takuro a já jsme docela blízcí známí. Při našem posledním rozhovoru jsem seděl na nemocničním lůžku. Rozhodně nebudu při rozhovoru stát, zvlášť když mě hrozně bolí záda. Spojte nás.“

Obrazovka se rozzářila. Muž, v souladu s Murphyho zákony, stál oblečen do obřadní uniformy říšského vévody. Všiml jsem si, jak se jeho obočí zvedlo, když mě spatřil jen v podvlíkačkách.

„Prosím o prominutí za můj vzhled, vévodo Takuro. Dnes jsem na řadě já, abych se cítil pod psa. Záda nevydržela místní zvýšenou gravitaci a mám problémy s jejich napravením. Váš hovor mě zastihl přímo uprostřed masáže, ale já se rozhodl, že by nebylo vhodné nechat tak úctyhodného muže, jakým jste, čekat.“

„Není nutné se omlouvat, Georgi. Cítit se špatně není ničím, za co by se kdokoli musel stydět. Nejsme už nejmladší a trable s tělem se dají očekávat. Občas dostanu velmi silný zánět míšních kořenů, se kterým mi nedokážou pomoci ani nejlepší říšští lékaři. Chtěl jsem si s tebou promluvit o daleko příjemnějších záležitostech. Před půl hodinou má vnučka Joan zavolala svým rodičům, uklidnila je a pověděla jim, kde se nachází. A hle, naše korunní princezna je součástí první lidské delegace navštěvující hlavní systém inteligentních hmyzáků! V Purpurovém rodě to teď vře jako v mraveništi. Všechny naše zpravodajské kanály ukazují návštěvu korunní princezny Joan royl Reyekh ton Andor u Isejeků. Do zpráv se nyní dostala jen její návštěva a soutěž, díky které získala dohled nad systémem Oort. Gratulace přicházejí dokonce i mně a mému synovi. Na Joan čeká při návratu mezi nás ohromné přivítání. Georgi, pověz mi o té soutěži mezi korunními princeznami víc. O co skutečně jde?“

Vévodovi Takuro jsem předložil podrobné vysvětlení podmínek, na kterých jsme se s královnou Roje dohodli:

„Každá z korunních princezen, která dokáže Isejeky obydlené planetě vládnout, získá celý systém do svého vlastnictví. Nejlepší ze tří princezen Roje navíc obdrží unikátní titul vévodkyně Roje. Pro tuto chvíli se titul možná netěší velké vážnosti, ale v budoucnu by se to mohlo dramaticky změnit. Roj musí s lidmi tak nebo onak vyžít a je složité předpovědět, co se z našeho nyní mírového sousedství stane. Někteří z Isejeků, kteří dokážou nezávisle přemýšlet, mají už nyní zájem se do společnosti lidstva začlenit. Na loňských jednáních zazněla možnost spojené vlády lidí s Isejeky a dvou rovnocenných vládců. Z toho důvodu je velice pravděpodobné, že se vévodkyně Roje, která má už nyní právo o záležitostech Roje hlasovat, v budoucnu stane zásadní figurou vesmírné politiky.“

Vévoda Takuro mě pozorně poslouchal a pak prohlásil:

„Georgi, mám-li mluvit upřímně, byl bych velice rád, kdyby tuto soutěž vyhrála má vnučka. Nejde o unikátní titul jako spíš o prestiž, kterou by ta výhra mému rodu přihrála. Chápu, že se soutěže účastní i tvá dcera Likanna, a proto tě nebudu žádat, abys Joan nadržoval. Jen mi řekni, jestli víš, jaký typ pomoci svým princeznám poskytuje Oranžový a Modrý rod.“

„Nemám nejmenší tušení, co dělá Oranžový rod. Má unatarská vláda je s nimi teď ve válce, a proto mezi námi neexistuje přímé spojení. Naprosto přesně však vím, co přichystal Modrý rod.“ Na tomto místě jsem si vzpomněl na svou nedávnou konverzaci s vévodkyní Ovellou, a proto jsem pravdu vůbec nemusel překrucovat. „Korunní princezně Natalii royl Cruz přislíbili pět miliard kreditů. Tento slib však nevyšel z úst samotné vládkyně Modrého rodu, nýbrž z úst její pravdohledačky.“

„To je vlastně jedno, Georgi. Krista je oficiálně hlavní rádkyní vévodkyně Ovelly a má právo podobné sliby předkládat. Modrý rod mluví jejími ústy. Takže Natalie dostane pět miliard… Právě tolik jsem očekával. Purpurový rod pošle mé vnučce dvakrát tolik a kromě toho jí do systému Oort osobně pošlu tým nejlepších návrhářů, architektů a inženýrů. Trochu mě znepokojují fámy, že nová vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Silva royl George, plánuje obnovit blokádu Unatari. Obávám se, že mí lidé narazí na obstrukce. Jediný způsob, jak se k tobě nyní dostat, je skrz Sektor devět, ale slyšel jsem, že i tudy je cesta zablokovaná…“

Vládce Červeného rodu, vévoda Claudius royl Michael ton Sid, zemřel ve věku 162 let.

POZOR! Novým vládcem Červeného rodu se stane vévoda Robert royl Claudius ton Sid (85,3% hlasů)

Systémová zpráva se objevila naprosto nečekaně. Mnou i vévodou Takurem otřásla. Starý muž si přečetl zprávu, potřásl hlavou a zamyšleně pronesl:

„Z pěti velkých rodů už čtyři za poslední rok změnily vládce. Jsem posledním staříkem. Skutečně teď prožíváme časy změn a chaosu…“

Novina mě dost znepokojila. Změna vládců s sebou vždy přinesla trochu povyku. Červený rod však ustupoval před cizáckým náporem a prohrával válku. Navíc mě nadzvedla skutečnost, že se brzy uzavře naše cesta do jádra Říše skrz Sektor devět. O informovanosti vládce Purpurového rodu jsem neměl nejmenších pochyb. Jeho tipy se vždy ukázaly jako pravdivé. Znamená to, že Oranžový rod zablokuje Sektor devět…

„Vévodo Takuro, v blízké budoucnosti si s Isejeky promluvím a zajistím vašim lidem bezpečný průlet jejich teritoriem. Pokud bude Sektor devět nadále zavřený… Co mohu říct? Právě teď jednám o alternativní cestě do Říše. Získal jsem informaci o existenci jisté cesty okolo Sektoru devět skrz vesmír Aritů a Mechanoidů. Přesně tudy se mám v plánu na svou diplomatickou misi vydat. Pokud bych se zvládl s Mechanoidy domluvit na výměně informací a otevření dopravních linek, blokáda Oranžového rodu ztratí veškerý význam.“

Vládce Červeného rodu, vévoda Robert royl Claudius ton Sid, zemřel ve věku 66 let.

POZOR! Novým vládcem Červeného rodu se stane vévoda Albert royl Claudius ton Sid (58.7% hlasů)

Další systémová zpráva. Co přesně se v tom Červeném rodě děje?

Starý vévoda se před obrazovkou na dlouhou dobu odmlčel. Přemýšlel, nebo se mentálně radil se svými asistenty. Po chvíli se vládce Purpurového rodu vrátil k naší konverzaci:

„Mé zdroje tvrdí, že se Červený rod odhodlal vůči cizákům k protiútoku a využil flotily Sektoru třináct, čtrnáct a patnáct. Flotilu Sektoru třináct vedl osobně vévoda Claudius royl Michael ton Sid. Jeho starší syn Robert se jistě boje zúčastnil a letěl na palubě jiné lodě. Přichází mi zpráva od mé sekretářky. Vypadá to, že si mnoho aristokratů Červeného rodu přeje změnit svou příslušnost a přidat se k Purpurovému rodu. U červeňáků se situace očividně dost zhoršila.“

I mně přišla během jednání s vévodou Takurem spousta osobních zpráv, ale neměl jsem čas se na ně podívat. Bionica seděla v kanceláři naproti té mé… Své sekretářce jsem nařídil, aby se s hromadícími zprávami nějak vypořádala. Vévoda pokračoval v našem jednání:

„Zmínil jsi Mechanoidy, Georgi. Mí sluhové zkontrolovali informace, které jsou o nich známé. Mechové jsou starými spojenci Říše a neměli by představovat jakýkoli problém. Naše výzvědné týmy používají pro určení agresivity jednotlivých ras, se kterými jsme se setkali, stupnici od nuly do desítky. Mechanoidům náleží nula. Hodnocení bylo dalšími stoletími potvrzeno. Jejich malý systém o pěti hvězdách, který nikam dál nevede, byl prohledán průzkumníky Modrého rodu, kteří ho shledali naprosto nezajímavým. Mechanoidi s nikým neobchodují. V jejich vesmíru se nenachází žádná obyvatelná planeta. Nedávají povolení k postavení jakýchkoli ambasád či základen a my vlastně nemáme důvod, proč bychom tam něco stavěli. Mí lidé se v archivu dohrabali k jakýmsi zvláštním informacím, podle kterých se před dvěma sty lety v říšském štábu rozhodovalo, zda Mechům lidstvo vyhlásí válku. Nenašli však nic, co by vyhlášení války obhájilo. Objevili i informaci, že nejvzdálenější systém Mechanoidů od Modrého rodu, Pritta, v sobě obsahuje jakousi anomálii, kvůli které mizí bez nejmenší stopy lodě. Prostě nějaké čáry a kouzla. Jakýsi mysticismus.“

Začal jsem se smát, protože jsem velmi nedávno právě na toto téma mluvil s Aritou, který mi o těchto „kouzlech“ dopodrobna povyprávěl.

„Nejde o žádné čáry ani kouzla. Arité prostě pokládají systém Pritta za svůj, ačkoli ho vůbec neobývají. Přibližně každých sedmdesát hodin se v systému Pritta aktivuje warpový maják Dumo, umístěný v hustě obydleném systému Aritů, který je jejich druhým hlavním systémem. Arité občas do systému Pritta vyrazí a zničí v něm všechny lodě, aby zabránili jakékoli kolonizaci, která by zde mohla nastat. Arité mě však ujistili, že jsou připraveni zanechat této agresivní taktiky a vztah s Mechanoidy napravit. U Mechanoidů se za nějaký čas objeví Arita, kterého jsem k nim s celou delegací vyslal. Dávnověcí sousedé konečně zasednou k historicky prvnímu jednání…“

Vládce Červeného rodu, vévoda Albert royl Claudius ton Sid, zemřel ve věku 34 let.

POZOR! Nedostatek hlasů pro určení nového vládce Červeného rodu. Probíhají nové volby.

POZOR! Nedostatek hlasů pro určení nového vládce Červeného rodu. Probíhají nové volby.

POZOR! Červený rod přestal existovat.

S vévodou Takurem jsme si vyměnili překvapené pohledy. Červený rod padl. Bylo něco takového vlastně možné? Starý muž na obrazovce se rychle rozloučil a ukončil hovor. Velmi dobře jsem ho chápal. Když se v Říši děje kdovíco, není čas na tlachy.

Má dcera přijela na židli zpátky ke mně a zamyšleně řekla:

„Natalie royl Cruz dostane pět miliard kreditů. Joan royl Reyekh deset. Táto, kolik dostanu pro rozvoj Yal-II od Oranžového rodu já?“

Na tuto otázku jsem neznal odpověď, a proto jsem Likanně navrhl, aby se zeptala vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Silvy royl George ton Mesfelle. Má dcera pokývala hlavou a odešla si najít oblečení, které se pro rozmluvu s vévodkyní hodilo. Po masáži jsem se cítil daleko líp. Bionice jsem poděkoval a oblékl si svou uniformu. Ještěže jsem to udělal. Jen necelou sekundu nato na mé dveře plaše zaklepala malá korunní princezna Modrého rodu a vešla dovnitř. I přes velké rozpaky mi Natalie položila otázku:

„Georgi, slyšela jsem, že mi Modrý rod pošle pět miliard. Když jsem se však snažila zavolat mé sestřenici, vévodkyni Ovelle, hovor vzala místo ní Krista. Pravdohledačka mi řekla, abych se na peníze zeptala vás.“

Na tento rozhovor jsem se dlouho připravoval a dokonce si přizval i několik konzultantů, kteří se zamýšleli nad všemi možnostmi. Na mou žádost posbírala Katerina royl Unatari detailní informace o politické situaci Modrého rodu. V tuto chvíli podporovala politické ambice malé Natalie čtvrtina obyvatelstva. Před dvěma měsíci měla na své straně přes pětačtyřicet procent lidí. Vévodkyně Ovelle se podařilo dostat občany na svou stranu. Grafy a tabulky na obrazovce, které přišly Lice nudné, ve skutečnosti ukazovaly možné cesty, jakým směrem by se mohla situace v Modrém rodě rozvinout. Jedinou možností, která spojencům korunní princezny Natalie v konfliktu zbývala, byl přímý vojenský zásah Státu Unatari. V jakémkoli jiném scénáři by válku nejpozději do šesti měsíců prohráli.

„Posaď se, Natalie, protože nás čeká dlouhý a náročný rozhovor,“ uvítal jsem ji a ukázal na stále točící se židli, ze které Likanna před chvíli vstala.

Bez zastírání jakýchkoli faktů jsem malé korunní princezně pověděl pravdu o vládkyni Modrého rodu, která se na ni nedívala jako na milovanou sestřeničku, ale jako na konkurentku a na hrozbu. Oznámil jsem jí, že jedna z nejsilnějších pravdohledaček, Krista, slíbila udělat vše, co je v její moci, aby Nataliin vliv na Modrý rod ukončila a dokonce mi nabídla za zabití korunní princezny peníze. Pověděl jsem jí můj názor, že její návrat na území Modrého rodu je velmi nebezpečný a velmi pravděpodobně skončí smrtí. Svůj monolog jsem ukončil vysvětlením nejnovějších událostí:

„Jak už víš, Červený rod dnes proti cizákům nadobro padl. Z politického úhlu pohledu jsi touto prohrou utrpěla hlavně ty.“

„Co přesně mě spojuje s Červeným rodem?“ zeptala se malá princezna.

Ponořil jsem se do jemných nuancí vesmírné politiky:

„Flotily Červeného rodu jsou rozprášeny. Není nikdo, kdo by cizáky udržel zpátky. Mnoho systémů se kvůli tomu stalo zranitelnými. Uprchlíci z Červeného rodu začali proudit všemi směry. Nejde však o normální lidi. Aristokraté, průmyslníci, finančníci a vládci dosud neobsazených systémů budou hledat nové ochránce. Dokonce i mému odlehlému a málo známému Státu Unatari přišlo šedesát žádostí od zmíněných aristokratů a bohatých lidí z bývalého Červeného rodu, kteří nabízí, že s sebou přivezou své rodiny, sluhy, zaměstnance, peníze a majetky. Kromě nich do Unatari brzo přiletí desítky a možná až stovky tisíc dalších uprchlíků. A teď si představ, k čemu dojde v Modrém rodě, nejbližším sousedu Červených. Tvá politická sokyně, vévodkyně Ovella, brzy pod svou ochranu přijme velké množství systémů a miliardy lidí, kteří ji budou považovat za svou zachránkyni a budou jí naprosto oddáni. Ovellina politická pozice zničehonic velmi zesílila. Rostou i její armádní síly, jelikož se k ní připojují zbytky bojových flotil Červeného rodu, které s sebou přináší miliony vojáků. Na této čáře jasně prohráváš. Politikové loajální k tobě stojí proti jasné převaze a brzo budou přinuceni se před vévodkyní sklonit nebo zemřít.“

Dívka se posadila, zarytě mlčela a snažila se složitou informaci zpracovat. Konečně v sobě našla dostatek sil k položení otázky:

„A co bych v této situaci měla dělat, Georgi? V Modrém rodu mám dost loajálních spojenců a nedovolím, aby má sestřenice všechny zabila.“

„Vidím před tebou dvě možnosti, Natalie. Buď se pustíš do války o trůn Modrého rodu. Máš spojence, kteří disponují skromnými silami. Tento scénář jsem však se svou rádkyní Katerinou royl Unatari několikrát prošel a pokaždé ty i tví spojenci prohrajete. Druhá možnost je delší a lstivější. Spolu si promluvíme s tvou sestřenicí na trůnu a vyjednáme co nejvyšší kompenzaci výměnou za tvou rezignaci na následnictví Modrého rodu. Bylo mi řečeno, že jsou ti připraveni předat pět miliard kreditů, ale očekávám, že tuto částku lze ještě zvýšit. Po té můžeš ty i se svými spojenci odejít od Modrého rodu a získat ochranu u Státu Unatari. Staneš se princeznou Unatari a dostaneš místo v první desítce následnictví na trůn mé nové vlády. Tví spojenci díky tomu budou moci z území Modrého rodu bez problému odletět a přidat se k nám v systému Khs.“

„Jinými slovy mi, Georgi, navrhujete, abych se vzdala bez boje?“ zeptala se malá dívka a zaškaredila se.

Já však zakroutil hlavou.

„Vůbec ne. Jen ti navrhuju, abys ochránila důstojníky a politiky, kteří ti jsou loajální a nepředhodila je psům. Jde totiž o důležité lidské zdroje, které budeš v budoucnu chtít využít. Získáš novou bohatou základnu. V systému Khs se nachází miliardy obyvatelů, kteří zatím nemají ke komu svou loajalitu napřít. Po boku ti budou stát zkušení rádcové a asistenti. Na účet ti navíc přibude dostatek peněz potřebných k rozvoji. Kromě pěti miliard slíbených od Modrého rodu ti stejnou částku přidám i ze své vlastní pokladny. Navíc jsem si promluvil s Marian Sabati, a dopředu získal její souhlas. Tato jedna z nejsilnějších pravdohledaček Říše je připravena se s tebou spojit a pomáhat ti bránit se úkladům tvé sestřenice a hrozivé Kristy. Musíš jen čekat a co nejlépe rozvíjet svůj systém, čímž budeš navíc vylepšovat ekonomickou situaci Státu Unatari. Právě v té chvíli však situace získá zajímavý spád. Skutečně věříš, že by byl Modrý rod schopen uspět tam, kde Červený prohrál na celé čáře?“

Natalie ke mně zvedla své oči a já zachytil její nechápavý pohled. Dívka mým slovům nerozuměla. Musel jsem jí vše vysvětlit.

„Uběhne nějaký čas a jednoho dne si tvá sestřenice uvědomí, že cizáckou invazi nedokáže zastavit. Ovella navíc nebude jedinou osobou, která si toho všimne. Zjistí to i všichni její poddaní a především uprchlíci z bývalého Červeného rodu. Ti si velmi dobře vzpomenou na tragédii, kterou si už jednou prošli. Pak se lidé obrátí k jediné síle, jaká jim dokáže pomoci. Nikdo v celé Říši nedokáže s cizáky bojovat natolik efektivně, jako flotila Unatari. V tu chvíli si jakoby mávnutím kouzelného proutku všichni vzpomenou na tu unatarskou princeznu, kterou její sestřenice zapudila od Modrého rodu. Pokud sami k této vzpomínce nedojdou, má sestřenice Katerina royl Unatari jim několika zprávami osvěží paměť. Tví budoucí poddaní tě budou prosit, abys jim přišla na pomoc a vedla je. Přijdeš zachránit Modrý rod se spojenou flotilou Unatari a Roje za zády. Ujišťuju tě, že o vévodkynin trůn nebudeš muset ani bojovat. Místní tou dobou již extrémně rozpolcené síly ti ho předají na stříbrném podnose. Mým úkolem bude postarat se o cizáky a zatlačit je zpět. Na tvých bedrech spočine garance mírumilovného a legitimního předání vlády nad Sektory devět, jedenáct, dvanáct, třináct, čtrnáct a patnáct.“

Korunní princezna se zamyslela a pak mi položila otázku, ze které čišela na tak mladou dívku neočekávaná moudrost:

„Skutečně jste mi tu, vaše veličenstvo, předložil grandiózní plán. Ale co na jeho konci vlastně získám? Chápu, že si celé obrovské území bez boje nepodmaním a sama nemám síly, které by mi umožnily rozbroje uklidnit. Vaše veličenstvo má navíc tři vlastní děti, na které musí myslet a i ty jistě budou něco chtít.“

„Ano, chápeš vše naprosto správně, Natalie. Za svou roli v tomto plánu dostaneš na výběr kterýkoli z šesti vyjmenovaných Sektorů. Pokud ti tou dobou bude náležet titul vévodkyně Roje, můžeš si vybrat systémy dva.“

Dívka se přede mnou hluboce uklonila a obřadním tónem řekla:

„Přijímám váš plán a mou roli v něm, korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle. Jsem připravena okamžitě odejít od Modrého rodu a složit přísahu loajality Státu Unatari. Prosím vás však, abyste nepříjemnou konverzaci s mou sestřenicí vedl beze mě. Věřím, že dosáhnete úspěchu i sám. Nepřeji si Ovellu vidět a nechci se před ní natolik snížit, abych žebrala o štědřejší odstupné. Pět miliard od Modrého rodu mi bude stačit.“

O deset minut později bylo vše přichystáno. Vládkyně Modrého rodu se ani nesnažila skrývat z politického vítězství radost a bez váhání mi poslala třicet miliard, o které jsem požádal. Deset miliard jsem ihned po ukončení hovoru s vévodkyní Ovellou poslal korunní princezně Natalie royl Cruz ton Unatari.

Přesně v tu chvíli do kajuty vtrhla má dcera Likanna, jejíž tvář se zlostí kroutila. Vzteky mrštila tabletem o zeď.

„Tati, ta zlá babizna vévodkyně Silva mi nedá žádné peníze! Kráva! Slibuju, že tu tlustou držgrešli…“

Něžně jsem přiložil prst na rty své dcery, čímž jsem zastavil tok dívčiných emocí a zklamaně jsem zavrtěl hlavou.

„Korunní princezno Likanno royl Georg ton Mesfelle-Unatari, budu si muset o tvém slovníku promluvit s učiteli na Trůnním světě. Používání takovýchto výrazů je pro skutečnou princeznu nepřijatelné, stejně jako nezvládnout udržet své emoce na uzdě. Jako otec jsem tvým chováním zahanben.“

Lika se okamžitě zastyděla a sklopila hlavu. Já jsem změnil tón a snažil se rozrušenou dceru uklidnit:

„Liko, přiznávám, měl jsem pocit, že tvá rozmluva s vévodkyní Silvou skončí právě takhle. Vládcové Oranžového rodu byli vždy známí škudlením každého kreditu. Prestiž velkého rodu je pro ně jen prázdnou frází. Marian Sabati, která prospala celou cestu na lodi do Dekeye, navíc velmi pěkně vyčistila jejich trezory. Možná ti prostě vévodkyně Silva nemá co dát. Nebo všechno už utratila za válku. Nemusíš se však obávat, Liko. Nedovolím, aby byla má vlastní dcera proti ostatním korunním princeznám v nevýhodě.“

Likanna se otřásla. Její pohled se na několik sekund zamlžil. Dívka očividně pozorovala něco, co mohla vidět jen ona sama. Pak se však má zelenovlasá dcera zeptala:

„Deset miliard? Odkud?“

„Je to můj dar, abys měla stejný start jako ostatní princezny Roje. Má hlavní rádkyně, Katerina royl Unatari, ti pomůže sestavit tým zkušených specialistů, aby ti s rozvojem planety pomohli. Navíc ti může radit i ona osobně.“

Dlouhonohé děvče radostně zavýsklo a pověsilo se mi okolo krku

Změna postavení. Názor Likanny royl Mesfelle-Unatari na vás se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na vás: –19 (nespokojený)

Pozor: Vaše nedospěla dcera Likanna by ráda odešla od Oranžového rodu. Jedná se o nezvratné rozhodnutí, které vyžaduje svolení jejího ochránce a rodičů.

Její ochránce, vévoda Valesy royl Unatari, své svolení již udělil.

Umožníte Likanně royl Mesfelle-Unatari opustit Oranžový rod (Ano/Ne)?

Na několik sekund jsem zvažoval své možnosti a nakonec udělil mé otcovské svolení, po kterém mi přišla další porce zpráv o zlepšení osobních vztahů:

Změna postavení. Názor Likanny royl Mesfelle-Unatari na vás se zlepšil.

Předpokládaný osobní názor na vás: –4 (lhostejný)

Když Likanna skočila zpátky na zem a rozběhla se sdělit novinu svým kamarádkám, otočil jsem se na usmívající se Bionicu, která se mnou po celou dobu seděla v kajutě a dobře věděla, odkud přišly peníze, které jsem Likanně poslal.

„Bionico, myslím i na další korunní princeznu. Stane se čtvrtou princeznou Roje a majitelkou systému Fia. Deianna royl Georg ton Mesfelle-Unatari je příliš mladá a nemůže se sama soutěže zúčastnit. Její matka je velmi daleko, než aby jí dokázala pomoci. Proto bych rád předal otěže řízení systému Fia do tvých rukou. Získáš pod svou vládu šest miliard hmyzáků a jakýkoli počet androidů, který podle své představy budeš na splnění úkolu potřebovat. Stejně jako zbytek soutěžících i ty dostaneš deset miliard kreditů. Pokud odvedeš dobrou práci, osobně dám svolení, aby ti byl instalován implantát, který ti umožní vyjádřit názor na své okolí. Stala by ses prvním androidem, který ho získá. Pokud mladá Deia uspěje a stane se vévodkyní Roje, dávám ti své slovo, že se v Říši objeví nová frakce – Androidi Říše. Všichni politici a aristokraté budou přinuceni s vaším kolektivním názorem počítat.“

Má krásná asistentka se zastavila. Na jejím obličeji byl jasně patrný výraz překvapení a nedůvěry.

„Můj pane, jsem připravena přijmout tento úkol a připojit se k soutěži. Jakožto vaše osobní sekretářka mám přesné informace o finanční situaci vaší nové vlády. Znám také připravované projekty, které vyžadují velké investice. Nezapomínám ani na zastavené projekty, na které se peněz nedostalo. Proto odmítám deset miliard, které jste mi nabídl. Pokud androidi chtějí svobodu, musí pro ni tvrdě pracovat a sami dostatek peněz shromáždit. Nedokážu si však odpustit provokativní otázku. Vaše veličenstvo má ještě jedno dítě. On se soutěže nezúčastní?“

„Novorozený Georg se nestal říšským korunním princem. Není ani princeznou Roje, a proto se nemůže soutěže účastnit. Nemusíš se však obávat, Bionico. Můj syn neodejde s prázdnou. Až Stát Unatari zvítězí v této válce (a my zvítězíme, to ti můžu slíbit), malý Georg získá hlavní systém Oranžového rodu. Zatím si však tuto informaci nech pro sebe.“

Milá a spravedlivá androidka se usmála, čímž dala na odiv karmínové rty a sněhobílé zuby.

„Jak sám dobře víte, korunní princi, v udržování tajemství jsem velice dobrá.“

„Pětihvězdičkový admirále, přichází hovor od královny Roje,“ přeložila Bionica kapitánovu zprávu.

Dlouho jsem na tento hovor čekal. Od konce velkého setkání s admirály Roje uběhly už dva dny, aniž by mi První Isejka Nai Igir odpověděla byť na jediný z mých návrhů. Začaly mi hlavou kolovat obavy, že Nai Igir na záležitostech jejího vesmírného království zas tolik nezáleží, nebo že se rozhodla odstoupit od dohody, ke které jsem na Dekeye dospěli. Dokonce ani můj neoprávněný „únos“ bitevní lodě typu Meresh z flotily Virho nepodnítil královnu Roje k tomu, aby se mi ozvala. Prosil jsem ji o možnost využít jednoho Mereshe jako hlavní plavidlo pro diplomatickou misi k Mechanoidům, ale nedostal jsem od ní žádnou odpověď. Jednal jsem tedy na vlastní riziko.

Obrazovka se rozzářila. Z tohoto pohledu Nai Igir připomínala malého elegantního motýla, zatímco šedobílá hmota za jejími zády vypadala jednoduše jako pozadí a ne jako její abnormálně přerostlé břicho.

„Korunní princi Georgi, prosím za prominutí kvůli zdržení. Jedla jsem a nemohla jsem si udělat přestávku.“

Snažil jsem se skrýt překvapení. Celé dva dny jedla? Ačkoli… S jejím vajíčky naplněným břichem nejspíš tolik času skutečně potřebovala.

„Královno, není vůbec potřeba se omlouvat. Na vašich bedrech stojí ohromná odpovědnost znovuzrodit vaši rasu. Proto je zajištění potřebné výživy všem vašim budoucím potomkům jasnou prioritou číslo jedna.“

Změna postavení. Názor rasy Isejek na tvou osobu se zlepšil.

Názor rasy První Isejek na tebe: +23 (přízeň)

„Byla jsem informována o událostech na sněmu admirálů. Vládce Unatari věnoval Roji velké množství jedinečných vojenských technologií: okamžitě se dobíjející energetické štíty, nové bojové drony, plány nových cizáckých trysek a vysoce efektivní zbraně pro útočné divize. Prvotřídní vědci rasy Gama Isejek stihli tento dar ohodnotit: jednoduše neocenitelný. Roj by tyto technologie nikdy nedokázal sám vyvinout, i kdyby se o to snažil tisíce let. K odhalení cizáckých tajemství je nutné získat jejich velmi vzácné lodě, což je pro Roj prakticky nemožné. Uznávám, překvapil jste mě, korunní princi Georgi. Stejně jako se Sivallskými smaragdy je i teď vládce Unatari vůči Roji fantasticky štědrý. Před spuštěním protiútoku zajistíme, aby všechny dílny, které můžeme postrádat, co nejrychleji pracovaly na dovybavení všech našich bojových lodí vašimi novými technologiemi. Já následně souhlasím s použitím mých poddaných Arita Isejeků k tajným unatarským operacím, dávám svůj souhlas i k ustavení speciálních divizí Beta Isejeků jako psionickou podporu pro pravdohledačky vašeho Státu, umožním volný průlet unatarským lodím vesmírem Roje, zajistím přenos dat našim systémem warpových majáků a dovolím využití našich lodí flotily Virho pro lidskou diplomatickou misi.“

„A co vojenské spojenectví mezi Rojem a Unatari?“ položil jsem otázku na téma, které je pro mě nejdůležitější. Nai Igir však podle vzoru lidí zavrtěla hlavou.

„Zatím nejsem připravena pakt schválit. Všimněte si však, že nejde o jasné zamítnutí. Tato záležitost je jednoduše příliš složitá a Roj potřebuje na promyšlení všech možných následků čas. Neberte si také osobně, když řeknu, že vládce Unatari prokázal svou schopnost přijímat extrémně nestandardní rozhodnutí. Proto se Roj obává, že bude vtažen silou do války s nepřítelem, o jehož schopnostech si nejsme úplně jisti. Odpověď, zda bude možné naše armády do vojenského paktu spojit, dostanete později. Nedokážu však přesně říct kdy.“

Před královnou Roje jsem se uklonil a přijal její rozhodnutí. Nai Igir se na oplátku uklonila mně a pronesla:

„Mé břicho se každou uplynulou hodinou zvětšuje. Najít si čas k vládnutí a diskutování se stává čím dál tím víc složitější. Přijde den, kdy budu muset jednoduše jen jíst, abych zajistila pro své potomky dost potravy. Korunní princi Georgi, může to být naše poslední rozmluva. Jak už jsem řekla, nechci, aby byl někdo někomu zavázán. Mám zde připravený dar pro vaši choť Miyu royl Unatari. Chtěla jsem jí poděkovat za ty úžasné smaragdy. Můj rádce, Triasss Zess, dar do Unatari doručí. Co se týká vojenského paktu, odpověď na váš návrh vám dám ještě před narozením mých dětí.“

Obrazovka ztmavla. Hovor s královnou Roje ve mně zanechal rozporuplné pocity. Na jedné straně Nai Igir souhlasila s téměř všemi mými návrhy a neodvrhla ani možnost vojenského paktu. Na druhé straně jsem z hlasu královny Roje slyšel jasné náznaky nejistoty a dokonce i rezignace. Vyslovil jsem svou myšlenku nahlas a sekretářka má slova přeložila do isejeckého jazyka.

Rosss, který stál s námi v pokoji, popošel vpřed jako obláček mlhy, do kterého fouknul vítr nebo jako pohyb plátku průhledného krystalu. Phobos mi jeho cvrlikání přeložil:

„Za jedno sto a pět dní lidského času vajíčka královny Roje uzrají a ona snese svou první a jedinou snůšku. Ještě do té doby se Nai Igir pokusí vyřídit všechny své záležitosti a předá moc Roji.“

„Tomu nerozumím. Už nebude královnou? Co se stane s Nai Igir, až naklade vajíčka?“

Bionica přeložila můj dotaz. Rosss nějakou chvíli zůstal potichu, ale pak z něj naráz vyšel dlouhý cvrlikot, po kterém se uklonil, složil své končetiny a klekl na zem. Po chvíli mi přímo před očima zmizel. Ještě než jsem zaslechl překlad do lidského jazyka, dovtípil jsem se hlavní myšlenky jeho zprávy. A měl jsem pravdu.

„Nai Igir nepřežije snůšku svých vajíček. Nejlepší genetičtí inženýři rasy Gama Isejek o této skutečnosti královnu Roje varovali ještě před spářením. Královna mohla vládnout po tři nebo čtyři dlouhé roky, ale rozhodla se za cenu vlastního života oživit rasu Prvních Isejeků. O její oběti ví celý Roj. Každý jeden Isejek. V Nai Igir je ztělesněn duch naší starodávné rasy. Až dosud se ještě nikdy žádný vládce netěšil absolutní podpoře svých poddaných. Jakékoli slovo Nai Igir však její poddaní berou jako zákon.“

Ve stoje jsem vyslechl informaci a pak jsem se otočil ke ztmavlé obrazovce:

„Zbývá nám jen velmi málo drahocenného času, ale já udělám vše, co bude v mých silách, aby královna mohla spatřit osvobození všech systému Roje obsazených cizáky!“

Nejprve mě Mechanoidi dost zklamali. V „tajemném“ systému Pritta jsme nikoho nenašli. Objevili jsme tam jen automatický warpový maják aritské konstrukce. Pokračovali jsme warpovým skokem do systému Jabe a spatřili několik Mechanoidů nehybně poletovat vesmírem. V systému jsme narazili na tři koule, každou o průměru asi tři sta metrů, ale ani jedna z nich nevykazovala žádné známky aktivity. Vnější videokamery nám umožnily do detailu si prohlédnout tyto podivné napůl živé stroje. V podstatě šlo o děrované fullerenové struktury. Dírami v jejich tělech jsme mohli spatřit vzdálené hvězdy. Přiblížením obrazu jsme zjistili, že se některé mechanismy vesmírné lodě pohybují. Viděli jsme jakési kbelíky či válcovité výtahy pohybující se po vnějším plášti a kromě nich i pohybující se klouby, které naznačovaly, že někde uvnitř pracují motory. A to bylo vše. Prostě jen tři kulovité konstrukce poletující vesmírem. Čekal jsem, že tu budeme svědky něčeho daleko zajímavějšího. Proto jsem se neudržel a své zklamání dal nahlas najevo. Stálo vůbec za to poskládat dohromady diplomatickou misi a letět celou cestu až sem, jen abych si prohlédl několik poletujících konstrukcí?

První, kdo si všiml něčeho podivného, byl kapitán naší bitevní lodě. V systému Jabe Mechanoidi nepoužívali žádný maják! Abych byl úplně přesný, funkci majáku zastávala jedna z kulovitých konstrukcí. Na náš požadavek odpověděla jen jedním slovem. Sám sebe Mechanoid nazýval „Jedenáct“. Zbylé dva Mechanoidy se nám do naší konverzace vtáhnout nepodařilo.

Kulovitá bytost vyslechla mou informaci ohledně Aritů v systému Pritta, ale nijak ji neokomentovala. Pokračoval jsem a předložil nabídku, aby systém Aritů navštívili. Mech ji však odmítl. Žádným způsobem nezareagoval, když jsem mu pověděl o cizácké invazi a opět odmítl můj návrh na spojení našich sil, abychom s útočníky společně bojovali. Když jsem ho požádal, aby umožnili průlet lidským a isejeckým lodím jejich systémy, Mechanoidi odpověděli: „Vždyť naši cestu využíváte už teď. Na co potřebujete naše svolení?“ Prostě samá nuda a žádné nové informace. Právě proto jsem od nich nečekal propracovanou a jaksi disharmonickou odpověď na mou otázku, zda by pro nás přeposílali data dál do Říše:

„Něco takového je technicky možné, ale přineslo by nám to jisté obtíže. Vždyť bychom museli souhlasit s tím, že v každém našem systému bude neustále přítomen aspoň jeden Mechanoid, což se při normální situaci obvykle nestává.“

To, co bytost vlastně řekla, mi ihned nedošlo. Když jsem si však uvědomil, co že jsem to zaslechl, začalo mi srdce poskakovat nahoru a dolů. Snažil jsem si udržet klid a pokusil se hlasem bez emocí záležitost vyjasnit:

„Jedenáctko, tím máte na mysli, že jsou občas některé vaše systémy úplně prázdné a žádný Mechanoid v nich není? Jak se tedy bez stálých warpových majáků dostanete do systémů zpět?“

„Mechanoidi dokážou vypočítat souřadnice pro otevření warpového tunelu do kteréhokoli systému, který jsme předem navštívili. Než to však uděláme, musíme se v daném systému ukotvit, vypočítat místní souřadnice a určit konstanty pro všech dvacet sedm dimenzí. Kotva časem slábne. Nesrovnalosti rostou. V našich výpočtech se objevují chyby. Skok na staré souřadnice je velmi riskantní a pravděpodobně skončí smrtí.“

„Jedenáctko, můžete mi říct, jak dlouho vaše kotvy přibližně vydrží?“ zajímal jsem se.

„Ve vašem chápání času asi osm měsíců.“

Bionice ani Marian Sabati, které stály vedle mě, jsem nemusel vysvětlovat důsledek toho, co jsme právě vyslechli. Mechanoidi dokážou určit souřadnice ke skoku do uzavřených systémů s vypnutými warpovými majáky, pokud se v cílovém systému aspoň jednou za posledních osm měsíců nacházeli! Tato schopnost se dá připodobnit k univerzálnímu klíči, který dokáže odemknout jakoukoli vesmírnou obranu!

„Jedenáctko, přenos dat je pro nás velmi důležitý, ale nechtěli bychom vám tím způsobit jakékoli těžkosti. Co kdybychom pro naše vzájemné pohodlí do všech vašich systémů nainstalovali normální warpové majáky? Tímto způsobem by Mechanoidi nemuseli být svázáni k daným systémům.“

„Na to máte právo. Proti návrhu nemáme námitek.“

„Díky, Jedenáctko. Povězte mi, co bych mohl udělat, abych vaší rase vyjádřil své díky? Co Mechanoidi vlastně potřebují? Zdroje, informace ze vzdálených světů, nové technologie?“

„Všechny tyto věci by nás zajímaly.“

Zavřel jsem oči, zhluboka se nadechl a učinil nabídku:

„Jedenáctko, tímto vás zvu k připojení se do naší flotily. Navštívíte mnoho nových systémů, získáte spoustu nových informací a otevřou se pro vás zdroje, po kterých vaše rasa touží. Pokud by se k nám chtěl přidat jakýkoli další Mechanoid, budu jen rád.“

Uběhla asi minuta, než se ozvala odpověď:

„Návrh přijat. Přenos dat započne za sedmnáct sekund. Jedenáct a Sedm se připojí k vaší výpravě za získáním nových vědomostí.“

Upozornění na novou příchozí zprávu mnohokrát zablikalo. Komunikační blokáda Oranžového rodu byla proražena. Všechny zprávy nakumulované za poslední dva dny najednou dorazily až ke mně. Zaúkoloval jsem Bionicu, aby se horou informací prohrabala, ale má sekretářka se naráz zasekla a na jejím obličeji se objevil divný úsměv.

„Můj pane, věřím, že byste na tuto zprávu měl odpovědět. Označila jsem vám ji.“

Otevřel jsem svůj vnitřní interface a prohlédl si příchozí zprávy. Ani já jsem se úsměvu neubránil.

Můj princi, uznávám svou vinu a aroganci. Z mé strany šlo o obrovskou chybu pokládat sám sebe za skvělého velitele flotily jen proto, že jsem měl tu čest být přítomen ve flotile vašeho veličenstva během zaznamenaných vítězství. Žádám o vaše svolení vrátit se k vaší flotile a zastávat roli vašeho nového asistenta velitele flotily.

P.S. Cizáci nás úplně sejmuli.

P.P.S. Korunní princi, cizáci nyní už vlastní maskované bombardéry.

Bývalý velitel flotily Sektoru čtrnáct bývalého Červeného rodu.

Admirál Kiro Sabuto

PROTIÚTOK

Na své vlajkové lodi Tlusťoška Joan jsem dva týdny před hodinou nula svolal radu všech velitelů Unatari i Roje. Přizval jsem i isejecké generály. Na velitelství flotily jsme nechali zobrazit obří hologram zobrazující vesmír Roje. Byl poset zelenými tečkami, které značily systémy nezasažené cizáckou okupací a devíti červenými tečkami, neboli systémy okupované cizáky, na které zacílíme náš útok. S mikrofonem připojeným k límci uniformy a laserovým ukazovátkem v ruce jsem na taktické mapě naznačil seřazení naší flotily při útoku a ihned admirály požádal, aby informace předali svým lodím. Každá divize dostala jasný cíl.

„V první fázi útoku současně zaútočíme na pět systémů obsazených cizáky: Khe, Lobj, Aysar, Sobj a Khryo. Situace v těchto systémech je neustále monitorována našimi maskovanými fregatami, a proto nás nepřítel nemá čím překvapit. Cizáci mají nejvíce sil soustředěných v systému Sobj. Nachází se v něm osmdesát lodí a dva Behemoti. S nimi si poradím sám. Celá unatarská flotila poletí se mnou včetně všech tří letadlových lodí. Při útoku ze systému Kiya můžeme donutit všechny nepřátelské síly bojovat a zabránit Behemotům v úniku. Nemůžeme nepřátelům tak brzo předat informace o našem vojenském vývoji a dopustit, aby se zprávy o nich dostaly ke Královně. Z toho důvodu poletím s dvěma Triami, aby mi pomohly v útoku na Behemoty. Zaberou stanici a vyloží výsadkáře na planetě Sobj-5.“

Zde jsem se odmlčel a pohledem přeletěl místnost ve snaze spatřit velkého Gama Isejeka. Svého přítele jsem všem představil:

„Generál Savasss Jach podle informací od našich průzkumníků vymyslel plán pro zabrání přistávacích ploch na planetě Sobj-5. Žádám jej, aby předstoupil a seznámil nás se svými závěry.“

Do středu místnosti přišla dlouhá stonožka a dálkovým ovladačem přeskakovala z jedné fotky na druhou a každou z nich okomentovala. Na fotkách byla zachycena cizácká obranná zařízení. Generál nám předkládal hrůzu nahánějící výpočty. Nepřítel zvládne sestřelit až sedmdesát procent výsadkových modulů, jakmile ty vletí do atmosféry. Následně celá čtvrtina výsadkářů zemře, zatímco bude zajišťovat spuštění ochranných štítů nad přistávacími zónami. Teprve až ve chvíli, kdy naše pozemní síly zvládnou v chráněných zónách přijímat nové výsadkářské skupiny, začnou se naše průměrné ztráty za minutu snižovat. V tu chvíli jsem si vzal slovo já:

„Všichni víte, že upřednostňuji vyhnutí se velkým ztrátám. Tentokrát však nemůžeme čekat na naše bitevní lodě z jiných flotil, aby pomohly zvýšit tlak na nepřátelské protiletadlové baterie. Všechny naše těžké lodě budou bojovat v jiných systémech. Nemůžeme nutit lehké křižníky, aby efektivně ničily pozemní cíle. Proto budou ztráty v první vlně výsadku Alfa Isejeků na Sobj-5 extrémní… Po výsadku budou muset vojáci vydržet celých třináct hodin, než dorazí posily. Právě v tu chvíli spustíme druhou fázi. Ve chvíli, kdy přijde pomoc, přeživších nezůstanou tisícovky, ale spíše stovky, ne-li desítky…“

„Toto válka. Ztratit voják v válka – nevyhnutelné,“ přidal se admirál Kheraisss Vej do diskuze a okomentoval má slova. Zbytek Isejeků s ním souhlasil.

Všechny jsem pečlivě vyslechl. Proti linii útoku Kiya-Sobj nikdo nic nenamítal. Admirálové a generálové neřešili ztráty stovek tisíc kudlančích vojáků a vrásky jim přidávala pouze možnost, že by nepřátelští Behemoti dokázali ze systému Sobj uletět a připojit se k nepřátelům v jiném systému.

„O Behemoty se nemusíte obávat. Ty zastavíme,“ ubezpečil jsem je, jakmile všichni řekli vše, co měli na srdci. „Co se týká výsadkářů… Znám zvyky Roje: je jednodušší a levnější vypěstovat novou kudlanku, než léčit zraněnou. Já se však o své vojáky starám. A proto vyslechněte mé rozhodnutí: při útoku na Sobj-5 chci mít k dispozici ty nejlepší výsadkáře Alfa Isejek. Ti, kterým se podaří obsadit přistávací zónu a zůstat naživu, získají na svůj krunýř jasně červený pruh a bílý pruh přes hruď jako známku vojenské slávy. Tyto dva pruhy mají navíc svůj význam. Nositel má právo na lékařské ošetření. Pokud Roj neumí léčit své zraněné vojáky, Stát Unatari se o ně postará. Věřím, že hrdinové mají sloužit jako žijící příklad ostatním a ne jako potrava pro kohokoli, kdo přijde po nich.“

Změna postavení. Názor rasy Isejek na tvou osobu se zlepšil.

Názor rasy Alfa Isejek na tebe: +42 (respekt)

Názor rasy První Isejek na tebe: +24 (přízeň)

Podívám-li se na to z kteréhokoli úhlu, můj nový záměr byl Rojem velice pozitivně přijat. Generálové se mezi sebou dohodli a navrhli nové pravidlo pro výsadkářské operace Roje. První vlna vojáků má právo na hrozivý rudý pruh ještě před výsadkem a počet bílých pruhů na krunýři symbolizuje počet přežitých výsadků.

Následně jsem vysvětlil plány ostatních flotil. Unatarská těžká flotila podporovaná hraniční flotilou Yayho zaútočí směrem od systému Khs na Khryo. Čtyři sta padesát bojových lodí včetně šesti bitevníků a čtyřiceti těžkých křižníků by nemělo mít se žalostným zadním vojem cizáků o počtu jedenácti fregat a torpédoborců žádný problém. Admirál Mike ton Akad na svůj život přísahal, že úkol splní.

Na linii od Aritů směrem na Khe povede admirál Kheraisss Vej flotilu Yuho, která je složena především z lodí Arita Isejeků. Podpoří ho fastelská flotila. Naši průzkumníci nám poslali zprávu, že v systému Khe poletují pouze čtyři cizácké Meteory, a proto jsme neočekávali žádný problém ani z tohoto směru.

Z Beje do systému Lobj povelí červenomodré flotile admirál Kiro Sabuto. Vesmírné lodě a posádky patří zbytkům flotily Červeného rodu Sektoru čtrnáct, ke kterým se přidali lidé, kteří odešli od Modrého rodu zároveň s korunní princeznou Natalií. Podporovat je bude četa Diho. Podle průzkumníku se na této cestě nenachází žádní nepřátelé. Zprávu jsem poupravil a flotile řekl, že narazí na jedenáct lehkých cizáckých křižníků. Chtěl jsem se jen ujistit, aby kapitáni zůstali ostražití.

A konečně se dostáváme k hlavní síle Roje. Těžké flotile Virho a útočné flotile Ayho se společnou silou dvanácti set lodí, z toho jedenáct bitevních lodí Meresh a sedmdesát těžkých křižníků Legash. Tuto spojenou flotilu jsem předal admirálu Masss Azhzhovi, nejzkušenějšímu admirálu Roje. Bude proti nim stát šestadvacet cizáckých lodí v Aysarské hvězdokupě, včetně šesti Kladivounů.

„Masss Azhzhi, vaše bitva bude jednou z nejsložitějších, ale počítám s vašimi schopnostmi. Máte nad nepřítelem padesátinásobnou převahu v lodích a třicetinásobnou převahu v palebné síle. V každém případě dosáhnete vítězství. Vašim cílem však nebude jen zvítězit, ale musíte nepřítele přemoci s co nejmenšími ztrátami. Vaše lodě totiž jsou životně důležité pro další fáze ofenzívy. Osobně vaši flotilu vycvičím, aby všichni vaši podřízení instinktivně věděli, jak s Kladivouny bojovat, dokázali sestřelit otravné Meteory a zvládli se vypořádat s Askety a Poustevníky.“

Po rozdání úkolů jsem určil můj hlavní požadavek: do pěti dnů od spuštění protiútoku chci všechny systémy Roje vyčistit od cizáckých lodí. Po té dvanáct Trií, chráněných fregatami, vysadí vojáky pro pozemní operace a pro osvobození planet Roje, zatímco zbytek bojových lodí všech flotil se sjednotí v systému Ukhsss a skočí do vesmíru cizáků.

„Mí průzkumníci prozkoumali více než dvacet cizáckých systémů, zmapovali jejich warpové majáky a zakotvili se pět a více skoků od území Roje. Průzkumníci v žádném systému nenarazili na významné cizácké síly. Objevili však doky pro výstavbu lehkých lodí a hodně důkazů, že se v systémech kdysi velmi aktivně bojovalo. Podle vraků neznámých typů lodí plujících vesmírem a stop ničení na povrchu místních planet to vypadá, že nedávno v systémech žila nějaká inteligentní rasa. Je však již naprosto zdecimována. Cizáci obsadili i jejich doky a používají je k výrobě Meteorů. Předpokládám, že postupně nalezneme místa, kde vyrábějí těžké lodě a super těžké lodě. Cílem naší spojené flotily je nalezení a zničení těchto infrastruktur. Hlavním cílem je přinutit cizáckou Královnu k návratu a obraně svého území, abychom na ni mohli zaútočit.“

Velký černý Alfa Isejek Masss Azhzh udělal krok vpřed a hluboce se mi uklonil. Bionica přeložila hmyzákovo cvrlikání:

„Pětihvězdičkový admirále Georgi, riskuji položení stejné otázky, na kterou jsem se vás ptal při setkání s Nai Igir, ale jak je vůbec možné zničit tak ohromnou a nedobytnou cizáckou loď, jakou je Královna?“

„Jeden způsob tu je…“ řekl jsem a očima jsem znovu proletěl místnost. Tentokrát jsem hledat Marian Sabati a Floriannu. Obě pravdohledačky jsem přivolal k sobě.

Vzhled Marian Sabati nezpůsobil mezi přítomnými žádný zvýšený zájem, jelikož Isejekové netušili, o koho jde. Když však vpřed na svém létajícím křeslu přiletěla paralyzovaná Flora doprovázená svými čtyřmi Beta Isejeky, odehrála se velmi zajímavá podívaná. Před malou pravdohledačkou nejdříve na jedno koleno klesli jen Kheraisss Vej a Kiro Sabuto, ale za chvíli je ostatní generálové i admirálové všech ras napodobili a s úctou se klaněli.

„Můj princi, dokonce i mně je tato situace nepříjemná. Cítím jejich nálady. Přítomným zvyšuji naději, pokládají mě za talisman úspěchu a symbol vašich vítězství. Skutečně věří v mé schopnosti.“

Marian Sabati si při pohledu na respekt přítomných k malé dívce překvapeně odfrkla, ale nic neřekla. Já pokračoval v předkládání mých myšlenek.

„Cizácká Královna se vždy snažila myšlenkově zaútočit. Nepředpokládám, že by svůj zvyk v následujícím střetnutí nevyužila. Královna je jako psionička velmi slabá. Normální osoba se silnou vůlí dokáže její útoky odrazit. Pravdohledačky během jejího útoku zachytí Královninu mysl a spojí své síly, aby na ni společně zaútočily.“

Na tváři Marian Sabati se objevil překvapený výraz a dokonce jí po obličeji proběhla jakoby zděšená grimasa. Nejdřív se podívala na Floriannu a pak se otočila na mě:

„Korunní princi Georgi, cením si vaší důvěry, ale máme nějakou garanci, že tato malá dívka a já zvládneme to příšerné monstrum porazit?“

„Řekl jsem snad něco o tom, že na to budete jen dvě?“ usmál jsem se na hezkou a nebezpečnou ženu. „Celé sedmnácté patro Tlusťošky Joan je aktuálně obýváno Beta Isejeky. Tři sta nejsilnějších myslí v celé historii Beta Isejeků v tuto chvíli čeká na palubě mé lodi. Mohou vám dodávat psionickou podporu. Právě teď Beta Isejekové trénují práci ve skupině, ale jejich největší potenciál se už projevil. Stovku Beta Isejeků dostaneš jako podporu ty a další stovka podpoří Floru.“

„A co ten zbytek?“ zeptala se Marian Sabati, ale pak se na sekundu zamyslela. Naráz se jí po tváři rozlil úsměv, při kterém odhalila zuby. „Miya se k nám tedy připojí?“

Všiml jsem si, že Isejekové v místnosti mezi sebou začali rozrušeně cvrlikat. Není pochyb, že je jim toto jméno dobře známé.

„Ano, Miya bude s námi,“ potvrdil jsem. „V popředí útoku však nebude má vražedná choť sama. Budeme mít i Kristu. Nejstarší pravdohledačka souhlasila, že nám pomůže Královnu cizáků zničit. Nebylo to nic jednoduchého, ale velvyslankyni Státu Unatari v Modrém rodě, Paole ton Akad, se podařilo svou prababičku přemluvit, aby nám pomohla. Kromě toho Krista slíbila, že k útoku přizve nějaké své další přítelkyně psionistky.“

„Můj princi, ve vašem plánu spatřuji chybu. Kvůli komunikační blokádě Oranžového rodu budeme moci Kristu využít jen na pár minut každých sedmnáct hodin, během kterých je ze systému Mechanoidů vidět warpový maják u Aritů.“

To byla skutečně pravda a má sestřenice Katerina na tento problém již poukázala. Zatímco na tento nedostatek ostatní nepřišli, rozhodl jsem se na něj sám poukázat:

„Je tu jedna důležitá záležitost, která náš plán útoku na cizáckou Královnu ohrožuje. Komunikační blokáda, kterou Oranžový rod zahájil vůči Státu Unatari a Roji. Z důvodů blokády nám pravdohledačky na nejrůznějších místech nemohou pomoci najednou. Tento problém musíme v následujících dvou týdnech, které do protiútoku zbývají, vyřešit. Královna Roje Nai Igir kdysi poznamenala, že jsem slavný svými neortodoxními řešeními. No, proto vám předložím jeden podobný: všechny flotily Roje a Unatari se dnes rozletí do systému Sivalla a odtud všechny najednou skočí do systému Forepost-4 v perimetru Sektoru devět. Souřadnice pro warpový tunel vám dodám. Naprosto chápu, že Roj se války proti Oranžovému rodu nezúčastní, a proto Isejeky nežádám, aby se do situace, která v systému Forepost-4 nastane, zapojovali. Lodě Roje jsou však povinny do Sektoru devět přiletět. Tak zní rozkaz pětihvězdičkového admirála Roje!“

Ayna přede mě položila hrnek teplého nápoje z pražených zrnek, ale má sestřenice svou porci „kávy“ odmítla. Z nějakého důvodu dneska Katerina vypadala podivně zmateně a velmi nejistě. Zeptal jsem se jí, proč je v tak zamyšlené náladě a sestřenka jen pokrčila rameny.

„Vůbec se mi to nelíbí, Georgi. To, zda naše plány vyjdou nebo ne, je mimo naši kontrolu. Chápu tvůj záměr: celou flotilou chceš zatlačit na Svetlanu ton Mesfelle a její síly, aby se ti podařilo vyjednat od Oranžového rodu nějaké ústupky. Co když se ale flotila perimetru Sektoru devět nenachází v systému Forepost-4?“

„Ale ona tam je, drahá sestřenko a nikam nepoletí. Jedenáctka flotilu při návratu ze Sektoru devět viděla. Navíc i malá Florianna potvrdila, že se flotila nachází právě tam.“

Katerina zamyšleně kroutila jedním pramínkem vlasů a předložila mi svůj názor:

„Bratranče, souhlasím, že by tvůj plán mohl vyjít. Svetlana ton Mesfelle je velmi ambiciózní a nemá jediný důvod, proč být Oranžovému rodu loajální. Navíc neví, že se lodě Roje k útoku nepřipojí a uvidí jen fakt, že ji nepřátelé převyšují pěti loděmi k její jediné. Pokud ji donutíš si vybrat mezi naprostým vyhlazením, což by bylo při tomto rozdělení sil nevyhnutelné, a nějakými politickými ústupky, jistě si vybere druhou možnost. Podle mého názoru bude se zrušením blokády souhlasit.“

„Sestřenko, chci od ní víc než jen nějaké ústupky. Svetlana ton Mesfelle nesmí zjistit, že nás velmi tlačí čas. Musí si myslet, že začala plnohodnotná invaze Státu Unatari do Sektoru devět a že nás vypnuté majáky z nějakého důvodu nedokážou zastavit v zabírání jednoho systému za druhým, dokud pod svou nadvládu nezískáme celý region. Ty znáš Svetlanu velice dobře a já chci, aby sis s ní promluvila tváří v tvář. Slib jí tituly, slávu, peníze, systémy… cokoli bude chtít, ale musí se přidat na naši stranu. Flotila Sektoru devět je jedinou výraznější vojenskou silou tohoto regionu. Všichni druhořadí aristokraté nejsou nic jiného než korouhvičky a svůj názor změní podle toho, jakým směrem zavane politický vítr. Zjistí, že se jejich jediný ochránce spojil s Unatari.“

„Zkusím to, Georgi, ale nemůžu ti nic garantovat.“ Sestřenice sebou unaveně hodila do křesla. „Skutečně cítím, že si napětí několika posledních dní na mně začíná vybírat svou daň. Jakoby se pružina stlačovala dál a dál, než opět vyskočí nahoru. Bratránku, vsadil jsi toho mnoho, ale některá rozhodnutí jsou založená jen na tvé intuici a nikoli na správných propočtech či zdravém rozumu. Co když cizácká Královna z Himory neodletí? Nebo neprovede mentální útok? Co když zaútočí, ale pravdohledačky budou daleko slabší než ona? Navíc, zde změním téma, proč jsi dával naše nejnovější technologie Roji? Pro jakési královniny iluzorní body loajality? Nai Igir brzy zemře a všechny dividendy tvých činů zmizí jako pára nad hrncem. Při pohledu do vzdálenější budoucnosti jsi posílil možného nepřítele, který se jednoho dne může ukázat jako daleko silnější, než jsme my a přestane respektovat naše hranice.“

Zmlkl jsem, protože jsem sestřenici neměl jak odpovědět. Ano, vsadil jsem přesně na zvýšení loajality královny Roje a doufal, že se naše osobní vztahy co nejvíce posílí. Právě proto mě zpráva o její přibližující se smrti velice nepříjemně překvapila.

„Dobrá, Georgi, pojďme na velitelství. Za deset minut flotila vyskočí z warpového tunelu.“

Dopil jsem zbytek svého studeného „kafe“ a přešel ke stolu na velitelství flotily. Dnes to tu jen vřelo. Vojenští důstojníci z Tlusťošky Joan hladověli po skutečné akci, které se jim devět měsíců nedostávalo. Vypadali vzrušeně a podle všeho vnímali konflikt s Oranžovým rodem jako skvělý způsob, jak se vrátit do akce.

„Zpátky na místa, drazí důstojníci. Zařadíme vyšší rychlost. Všechny systémy fungují. Jakmile se vyřítíme z warpového tunelu, chci mít připravenou taktickou obrazovku se souřadnicemi. Fastelskou a modročervenou flotilu označte jako naše vlastní lodě a Roj barvou spojenců. Nepřítel by měl vlastnit dvě bitevní lodě: Svetlana Veliká a Svetlana ton Mesfelle. Naší prioritou je zastavit obě bitevní lodě pomocí disruptorů. Nesmíme jim dát příležitost k úniku. Musíme pracovat organizovaně. Protivník má k dispozici pět set lodí, což je dost na to, než abychom se jim mohli jen vysmát.“

„Třicet sekund do začátku,“ oznámil můj nový asistent, taktický důstojník Max Gregor, který seděl po mé levici.

Zatím dělal vše správně. Asistent má svého velitele varovat, jakmile se loď blíží ke konci warpového tunelu. Já však začínal mít dojem, že mi nesedí. Max je jedním z nejtalentovanějších a nejlepších taktiků celé unatarské flotily. Zvykl jsem si však na přítomnost Nicole Savoia tolik, že na mě kdokoli jiný sedící na jejím místě, působí rušivě. Abych svému podřízenému nedal najevo neopodstatněnou mrzutost, otočil jsem se ke své umělé překladatelce:

„Bionico, jakmile vyskočíme, zkus využít své kontakty a zjisti, na které lodi se nachází velitelé flotily Sektoru devět. Zajímá mě především Svetlana ton Mesfelle, ale i její vyšší důstojníci.“

„Ano, pane, vaše veličenstvo,“ ujistila mě androidka.

Nastal čas! Vyskočili jsme do systému Forepost-4 pětadvacet kilometrů od hraniční stanice přímo vedle stojících lodí flotily Sektoru devět.

„Letadlové lodě, vypusťte Pijavice! Fregaty, přibližte se k nepříteli! Dvě stázové sítě a disruptor na každou z malých lodí. Těžké lodě, přesuňte se do palebné pozice, ale zatím nestřílejte! Kletby, jen tam tak nestůjte a chyťte bitevní lodě do disruptoru a zaměřte na ně vaše energetické neutralizéry. Elektronici, oslepte nepřátelské protipodpůrné jednotky!“

„Korunní princi, z nějakého důvodu se vašimi rozkazy řídí i lodě Roje!“ přitáhl Max Gregor mou pozornost k podivnému chování mých spojenců.

A skutečně. Asi tisíc Saf spěchalo v podobě hustého mraku k flotile Sektoru devět. Lodě nepřátel spojenci ihned zachytávali do stázových sítí a warpových disruptorů. Stejně jako moje jednotky, ani lodě Roje palbu nespustily.

„Můj princi, velitelka Svetlana ton Mesfelle byla nalezena na bitevní lodi Svetlana ton Mesfelle. Právě je ve sprše. Na stejné lodi se nachází i oba admirálové. Spí ve svých postelích. Na mapě jsem označila místa, kde se tyto osoby nachází.“ Bionica nechala zobrazit průřez bitevní lodě typu Monarcha, ve kterém se objevily tři červené tečky zobrazující nepřátelské velitele. „Na jejich vlajkové lodi jsem nařídila uzamknout všechny dveře a vypnout vnitřní komunikační systémy.“

„Skvěle! Bionico, otevři přechodové komory. Vyšleme výsadkářskou skupinu. Generále Savasssi Jachu, chci, aby mi co nejdříve přivedli jejich velitele živé a zdravé!“

Na taktické mapě jsem sledoval, jak nejbližší Tria směrem k nepřátelské bitevní lodi vystřelila deset naváděných výsadkářských modulů. Všechny ostatní lodě flotily Sektoru devět označené červenými tečkami se stále ani nepohnuly a zůstávaly na svých místech. Zdálo se mi, že nastal čas, abych si se svými nepřáteli promluvil dřív, než jejich strnulost pomine. Vzal jsem si mikrofon a vyžádal si, aby mě přepnuli na kanál systému:

„Pozor! Mluví k vám Georg royl Inoky ton Mesfelle, velitel flotily Unatari. Nařizuji všem lodím flotily perimetru Sektoru devět zůstat stát. Jakákoli loď, která se pokusí zapnout trysky nebo zbraňové systémy, bude okamžitě sestřelena. Připomínám vám, že jsme ve válečném stavu, proto byste měli dbát na má slova a mé vojáky neprovokovat. Brzy začnu jednat s vaší velitelkou flotily, Svetlanou ton Mesfelle, a jejími vyššími důstojníky. Mé následující činy závisí na nich. V každém případě máte mé slovo, že kdokoli, kdo se nepokusí porušit pravidla, zůstane naživu. Slibuji vám to jakožto říšský korunní princ!“

Musel jsem ukončit svůj proslov, protože několik obrovských Alfa Isejeků vtrhlo na velitelství flotily. Kudlanky celkem bez zájmu hodily tři nafouklé stříbřité pytle přede mě na zem a v očekávání dalších rozkazů zůstaly stát bez hnutí. Zmateně jsem se díval na úlovky hmyzáků a nechápal, co se to vlastně děje. Teprve až ve chvíli, kdy se jeden z pytlů pohnul, mi došlo, co se uvnitř skrývá, a od srdce jsem se zasmál. Mezi salvami smíchu jsem mrkl na hodiny a pronesl:

„Od chvíle, kdy jsme dorazili do systému Forepost-4, uběhly pouze čtyři minuty a sedmnáct sekund. Všichni velitelé nepřátelské armády čítající pěti stovek lodí jsou již polapeni a přineseni na můj kobereček! Jsem si jistý, že tento rekord hned tak někdo nepřekoná!“

Popori de Cacha se zviditelnil a po jednom zatáhl za provázky na vzduchových pumpách pytlů. Všechny pytle se ihned vyfoukly. Ze dvou z nich se vyplazili dva muži středního věku atletických postav. Oba byli jen ve spodním prádle a v jasném světle zahanbeně mžourali po okolí.

U obou jsem si přečetl informační tabulky, které mi předložily jejich jména: admirál Vajek Lavaelle a admirál Stephan Antri-Mesfelle. Oba staří vojenští psi, ale bez jakýchkoli výjimečných úspěchů. Ani jejich sláva nesahala nijak vysoko. Ať už se ve třetím pytli nacházel kdokoli, rozhodně nespěchal ven.

„Cože? Vy jste ji nenechali se obléct? Zvířata!“ pronesla Katerina rozhořčeně, přešla k zajatkyni a cestou si sundala sako. „Svetlano, obleč si tohle a pojď se mnou do mojí kabiny. Dám ti nějaké normální oblečení.“

Ani v nejmenším jsem nečekal to, k čemu náhle došlo. Nahá velitelka flotily Sektoru devět se naráz postavila, sáhla po Katerinině laserové pistoli, která ji visela u boku a chytla mou sestřenici pod krkem. Za svou rukojmí se schovala a zády se opřela o zeď.

„Všichni zpátky nebo jí to vpálím rovnou do hlavy! To sis, Georgi, myslel, že jsi zase vyhrál? Uvidíme, jak moc se budeš z vítězství radovat, když za něj zaplatíš životem své sestřenice! Nařiď svým Chameleonům, aby se objevili a nepřibližovali se, jinak jí vystřelím mozek z hlavy!“

Popori de Cacha docela potichu zapískal a vedle něj se objevili tři další Chameleoni. Pokud jsem věděl, ještě několik dalších by se v pokoji mělo skrývat. Mezi tím se Katerina navzdory své zoufalé situaci snažila zůstat klidná a dokonce se pokoušela se ženou, která ji držela jako rukojmí, vyjednávat:

„Svetlano, nech toho! Přišli jsme ti nabídnout tituly, moc a peníze! Nejlepší systémy Sektoru devět mohou být tvé!“

„Nepotřebuji od vás žádnou charitu! Během toho zmatku, který několik posledních dnů probíhá, jsem se dostala v následnictví na Oranžový trůn hodně dopředu. Nyní jsem na pátém místě. A za chvíli se dostanu na čtvrté místo, až se Georg zřekne práva korunní princezny Dei. A on to udělá, jinak jeho sestřenici prostřelím hlavu. A to bude vše. Pak už přede mnou zůstanou jen staříci. Na co bych tedy potřebovala vaši charitu? Jednoho dne se stanu vládkyní Oranžového rodu! Ne, já nejsem ta, kdo tu dnes prohraje, Georgi. To ty! Odtáhneš se svými loděmi mimo mé území a uděláš cokoli dalšího, co ti nařídím!“

„Není úplně při smyslech, Georgi. Skutečně se chystá rukojmí zabít, pokud se všemi jejími požadavky nebudeš souhlasit. A požadavky budou každou další minutou narůstat, protože bude cítit, že má situaci pevně v rukou.“

„Mohla bys ji neutralizovat?“ zeptal jsem se mentálně Florianny.

„Mohla bych, ale nezemře úplně hned a bude schopna Katerinu zabít.“

„Arito, podívej se pořádně na tu ženu,“ pronesl jsem a otočil se na jinak normálně vypadajícího bodyguarda. „Okopíruj ji a přistup k ní. Chci, aby Svetlana pochopila, jak málo mi záleží na tom, zda bude žít či ne. I bez ní dokážeme její flotile vydat jakékoli rozkazy.“

Svetlana se překvapeně zarazila, když jeden z bodyguardů předstoupil a změnil se na nahou dívku s mokrými vlasy, která vypadala naprosto přesně jako ona. Svetlana nebyla schopna na svou dvojnici nijak zareagovat. Její laserová pistole odletěla od Katerininy hlavy a dopadla do rohu. To proto, že se jí do obličeje zarazila jako břitva ostrá horní končetina Alfa Isejeka, projela jí hlavou a zpoza temene hlavy trčela ještě necelý metr ven.

Rosss štítivě odhodil bezvládné Svetlanino tělo ze své pravé horní končetiny na zem a znovu se stal téměř neviditelným. Ve vzduchu bylo možno spatřit jen tmavě červené obrysy jeho hrozivé špice.

„Proč jste ji museli zabít?“ namítla Katerina royl Unatari. „Svetlana byla jen přepracovaná, a proto zareagovala přehnaně! Hodně jste jí nabourali její ego. Vždyť sama sebe považovala za skvělou bojovnici a velitelku strach nahánějící flotily. Vy jste ji zajali a stala se terčem posměchu!“

„Mýlíš se, sestřenko. Má pravdohledačka potvrdila, že tě Svetlana chtěla zabít, a proto jsme ji museli zneškodnit. Phobosi, řekni svému partnerovi, že udělal vše správně a za svůj čin získá odměnu.“

Aritovi jsem nařídil, ať se oblékne, ale ponechá si podobu mrtvé velitelky. Zatímco její tělo odnášeli a čistili podlahu, otočil jsem se ke stále ještě šokovaným admirálům:

„Teď vám vše vysvětlím. Pro vás je velitelka flotily Sektoru devět Svetlana ton Mesfelle stále živá a za pár minut přednese na kanálu flotily zapálený proslov. Svým kapitánům oznámí, že nás sem pozvala a nařídila, aby se pro nás rozsvítil warpový maják, protože se Oranžový rod namočil do korupce, zpronevěry a špinavých politických her, čímž se naprosto zdiskreditoval. Flotila Sektoru devět se přidá ke Státu Unatari a za hodinu dojde ke složení přísahy vašich kapitánů a důstojníků. Incident, který se tu odehrál, si musíte nechat pro sebe. Doufám, že tomu rozumíte.“

„To skutečně chápeme, vaše veličenstvo!“ pronesli oba admirálové v téměř dokonalé souhře.

„To je skvělé. Po proslovu někdy k večeru vyhlásíme, že talentovaná, hrdá a krásná velitelka flotily zemřela rukou jakéhosi radikála Oranžového rodu. Bezpečnostnímu týmu prostě někdo proklouzl, ale zabiják byl objeven a zneškodněn, atd.… Zítra se jeden z vás stane velitelem flotily perimetru Sektoru devět a druhý jeho zástupcem. Úkol pro vaši flotilu zní: získejte co nejrychleji pod svou kontrolu celý Sektor devět. Všichni místní vládci a aristokrati se musí ke Státu Unatari přidat. Neočekáváme žádný odpor, jelikož v regionu není nikdo, kdo by se mohl vaší flotile postavit. Sektor devět získá pod patronát má sestřenice, vévodkyně Katerina royl Unatari a vy získáte za své služby tituly baronů Unatari. Navíc vám oběma bude přidělen bohatý systém. Pokud se však komukoli z vás má nabídka nelíbí, rozhodně vás tu nebudu silou držet. Můžete svobodně odejít.“

Admirálové si vyměnili pohledy a Vajek Lavaelle odpověděl za oba:

„Jak bychom mohli odmítnout tak štědrou nabídku? Rád bych vám hned vysvětlil své příjmení, jelikož jsem si všiml, že se vaše veličenstvo při čtení mé informační tabulky zamračilo. Mí předkové byli od Zeleného rodu zapuzeni a od té doby jsme s žádnými jinými nositeli tohoto jména nebyli v kontaktu.“

„Velmi dobře. Vlastně úplně skvěle. Jak víte, mezi mnou a Zeleným rodem to bohužel docela skřípe. Proto je pro mě užitečné mít spojence se jménem Lavaelle. Mé rozhodnutí zní: novým velitelem flotily Sektoru devět bude jmenován Stephan Antri-Mesfelle…“

Nově jmenovaný velitel flotily okamžitě klesl na jedno koleno a políbil mou ruku.

„A tebe, Vajeku, čeká spíš politická kariéra. Má poradkyně, Katerina, která je taktéž emigrantem ze Zeleného rodu a docela dobře zná tamní politickou situaci, se vynasnaží nalézt oficiální záminku, aby mohla vyhlásit, že právě ty jsi právoplatným dědicem titulů Zeleného rodu, jejich systémů a tak dále. Stát Unatari tě v tom podpoří. Společně bychom se mohli Zelenému rodu pomstít za útok na tvého prapradědečka.“

„Korunní princi Georgi, bylo velmi příjemné s vámi jednat,“ pronesl admirál Vajek Lavaelle. Následoval příkladu svého druha ve zbrani a klesl na koleno.

„Za hodinu oba dva společně s ostatními důstojníky flotily složíte přísahu loajality Státu Unatari. Měl bych vás varovat, že má pravdohledačka bude kontrolovat pravdivost vašich slov a nemá téměř žádné pochopení pro jakékoli podrazy.“

Přišla ke mně Valian ton Corsa, omluvila se za přerušení naší konverzace a řekla, že mi volá královna Roje. Na obrovské obrazovce se objevila Nai Igir. Královna mi na pozdrav kývla a obřadně pronesla:

„Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle. Jsem stále více ohromena vašimi politickými úspěchy a dospěla jsem ke svému rozhodnutí: Roj uzavře se Státem Unatari vojenský pakt.“

„Tři. Dva. Jedna. Jedem! Chci ihned vidět taktickou mapu!“

Přede mnou se rozbalila obrovská obrazovka a já si oddechl. Behemoti nikam nezmizeli a pořád si drželi na taktické souřadnicové síti své pozice. Bylo by pro nás daleko složitější, kdyby dvě z nepřátelských nejsilnějších lodí v poslední chvíli přeletěly do jiného systému a přivítaly naše lodě přilétající z jiných směrů.

Odevšad se na mě začaly valit zprávy:

„Skupina cílů. Vzdálenost: 50 kilometrů.“

„Osmdesát čtyři značek na radaru. Probíhá identifikace.“

„Dva Behemoti, jedenáct Kladivounů, šest Řezaček, deset Poustevníků, osm Asketů, čtyřicet sedm Meteorů.“

„Těžká flotila Virho začala bojovat v systému Aysar.“

„Modročervená flotila právě přiletěla do systému Lobj. Žádná nepřátelská loď nezpozorována. Začali s odstraňováním min a přistanou na stanici.“

„Flotila Yuho za podpory Fastelu se dala do boje v systému Khe.“

„Těžká unatarská flotila bojuje v systému Khryo.“

A tak začal protiútok na pěti frontách. Snažil jsem se nevnímat, co se děje v ostatních systémech a soustředil se jen na svou misi. Důstojníci mi předali počáteční informace a teď v tichosti čekali na mé rozkazy. Na sekundu jsem zauvažoval. Hlavním úkolem bylo oddělit smrtelně nebezpečné Behemoty od zbytku nepřátelských lodí a pak je zničit. Čím však zaujmu zbytek jejich menších lodí? Třeba bych mohl nechat jednu naši loď osamocenou. Někdo musí hrát návnadu a přilákat nepřátelské fregaty.

„Kletbo-4, zůstaňte na svém místě a simulujte selhání trysek. Všechny ostatní lodě, pozor! Zrychlete směrem ke slunci. K nepříteli leťte po tečně. Obě Trie zůstanou poblíž letadlových lodí. Tlusťoška Joan, Unatari a Fastel, zkontrolujte vzdálené dobíječe štítů. Trie, ještě počkejte. Připravte se na vypuštění dronů a korvet. Padesát fregat k prvnímu přijímači a dalších padesát k druhému. Od Behemotů se držte na dvě stě padesáti. Protipodpůrní a Kletby, připravte se. Naše fregaty nebo Kletba-4 může potřebovat vaši pomoc.“

Flotila se dala do akce, přeskupila se a rozdělila do menších skupin. Učinili jsme první krok. Teď jsme museli čekat na odpověď našich nepřátel. K obrazovce jsem se úplně nalepil. Pokud by Meteory chtěly odrazit mé fregaty, torpédoborce a lehké křižníky se dají do akce. Cizácké malé lodě však proti nám nevyletěly. Místo toho… začaly ustupovat a schovávat se za křižníky a bitevní lodě! Překvapivé. Nepřítel nám nabízel velkou kořist a malé lodě se do bitvy zapojí až později.

Pokud by vedle mě seděla Nicole Savoia, už by se ptala, proč se nepřátelé chovají podivně. Její náhradník, Max Gregor, však neměl tolik zkušeností a ničeho podezřelého si nevšiml. Mělo by však být řečeno, že se nepřítel o cosi pokouší. Cítil jsem to!

„Hlavní flotile, změňte kurz! Zamiřte k druhé planetě. Fregaty, torpédoborce a lehké křižníky zůstanou za těžkými loděmi. Překvapení-5, leťte k nepříteli a do volného prostoru mezi nás a nepřítele shoďte elektromagnetickou bombu.“

„Ale princi, naši novou zbraň jsme ještě nechtěli našemu nepříteli ukázat!“ vyhrkl překvapeně můj asistent, ale mávnutím ruky jsem jeho slova přerušil, vypnul si mikrofon a vysvětlil mu své rozhodnutí:

„Nepřítel nám dává najevo, že máme volnou cestu a snaží se nás nalákat ke skoku k jednomu z Behemotů. Vypadá to jako rezignace nebo nechuť k boji a vůbec se mi to nelíbí. Zůstávám ostražitý, protože se jejich malé lodě kryjí za štíty Behemotů. Podle toho předpokládám, že nás buď lákají do minového pole, nebo na náš pohyb čekají maskované bombardéry. S flotilou nepoletím vpřed, dokud se neujistím, že je cesta skutečně volná.“

Znovu jsem si zapnul mikrofon a do společného kanálu řekl:

„Flotilo, pozor! Za minutu očekáváme velmi silný elektromagnetický výboj. Zakryjte si citlivé vybavení. Pyra a Warhawky, buďte maximálně připraveni! Pokud EMP odhalí maskovanou loď nebo ukryté miny, nečekejte na můj rozkaz a skočte co nejrychleji vpřed. Riziko musí být neutralizováno dřív, než si nepřátelé obnoví funkčnost svých systémů.“

Sledoval jsem odpočet Překvapení-5. Pár sekund před tím, než odpočet dosáhl nuly, se na taktické obrazovce objevila značka maskovaného bombardéru a z něj vypadla malinká tečka. A… v místnosti se zablesklo. Všechny obrazovky na velitelství vypadly. Ve stejnou chvíli došlo k restartu všech počítačů. Ve tmě ozařované jen nouzovým osvětlením jsem vypustil šťavnatý proud nadávek. To je teda vážně super zbraň! Má vlastní flotila dostala nejméně stejný zásah jako ta nepřátelská! Uběhlo asi čtyřicet sekund, než se osvětlení vrátilo do normálu. Právě v tu chvíli se ozval i technikův hlas:

„Veliteli, komunikace s flotilou je opět funkční. Stejně tak i dálkové hovory. Mám však i pár špatných zpráv: nejsem si přesně jistý proč, ale štíty Tlusťošky Joan jsou stále nefunkční a její hlavní taktické počítače spustily další resetující cyklus. Systém nenaskočí. Dvě letadlové lodě nám štíty dobíjejí a už jsme se dostali na sedm procent, ale potřebujeme čas, abychom vyřešili i zbytek problémů.“

„Co nejrychleji vypátrejte zdroj těch problémů. Okamžitě chci taktickou mapu!“ zařval jsem a nasadil si sluchátka.

„Tady Warhawk-4. Držím Asketu… Pyro-77, ládujte to do něj!“

„… Kletba-4. Mám na sobě tři disruptory. Potřebuji okamžitou pomoc!“

„Mluví Unatari. Mám vypustit drony?“

V systému zuřila bitva, ale já nemohl odhadnout pozici našich lodí ani velet mé flotile! Už jen proto by si výrobci EMP bomby zasloužili popravčí četu! Co mám dělat? No nic, to by stačilo. Kletba-4 byl křižník, který jsem nechal vzadu jako návnadu. Abych nebyl ničím rušen, zavřel jsem oči a naslouchal přicházejícím zprávám od ostatních bojujících lodí. V jednu chvíli jsem pak začal chrlit rozkazy:

„Unatari, vypusťte všechny drony! To samé provede i Fastel a Tlusťoška Joan. Všechny korvety na letadlové lodi nastartují a okamžitě warpnou ke Kletbě-4. Drozdi, teď není čas na odpočinek. Začněte sestřelovat Askety. Skupiny od přijímačů, držte Behemoty! Začněte se sestřelováním dronů. Jsou Kladivouni hodně daleko?“

„Všichni Kladivouni právě skočili ke Kletbě-4!“

„Do prdele! Drozdi jedna až třicet pět, skočte ihned ke Kletbě-4! Rozdělte se do skupin po třech. Oslepte Kladivouny. Všechny tři Kletby, leťte hned za nimi! Nepostávejte tam jen tak! Nastavte si blízký orbit v plné rychlosti okolo cizáckých křižníků. Kladivouny ostřelujte soustředěnou palbou ze všech lodí naráz, jak jsme se to učili v tréninku. Kletba-4 vám označí cíle.“

„Zbývá ještě poslední maskovaná loď. Máme ji taky zničit?“

Cože? Skutečně tam čekali maskovanci? Nechtěl jsem dát najevo překvapení a rozkázal jsem, aby dvě fregaty držely maskované lodě v sítích a warpových disruptorech. Tria dostala za úkol vyslat výsadkovou skupinu a cennou kořist zabrat.

„Tady Kletba-4. Je po bitvě. Poslední Kladivoun právě vybuchl. Na bojišti zbývají jen dva Behemoti v dálce. Díky, lidi! Z mé lodi zbývá v podstatě jen kostra, ale přežili jsme to!“

„Kletbo-4 skvělá práce! Celá posádka křižníku si tímto vysloužila medaile. Posbírejte drony a skočte k Fastelu. Nabije vaše štíty na maximum.“

„Volné fregaty, pomozte nám s Behemoty. Zničte drony, jak jsme naplánovali. Obě Trie pak vyšlou výsadkové skupiny. Nemusíme bitevní lodě zajmout. Stejně jako předtím jen rozložte nálože a zničte sklady antihmoty.“

Otevřel jsem oči a všiml si, že je na velitelství podivné ticho. Mluvila jen Bionica, která mé rozkazy sebevědomě překládala isejeckým lodím. Zbytek důstojníků na mě v naprosté tichosti hleděl. Taktická mapa stále ještě nenaskočila…

Clay ton Avelle, kapitán Tlusťošky Joan, udělal krok vpřed, klesl na jedno koleno a obřadně pronesl:

„Korunní princi Georgi, jsem dospělý muž a je to již dost dlouho, co jsem přestal věřit na zázraky. Dnes je to však poprvé, co jsem byl jednoho zázraku očitým svědkem. I přes oslepení naší lodě se vám podařilo ukončit bitvu proti cizákům naprostým vítězstvím. Naše flotila ztratila jednoho Drozda a jedenáct Pyr. Nepřátelé přišli o osmdesát dva lodí. Oba jejich Behemoti jsou zastaveni a odsouzeni ke zkáze.“

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota +61

Změna postavení. Názor říšské vojenské frakce na tvou osobu se zlepšil.

Aktuální názor říšské vojenské frakce na tebe: +28 (důvěra)

O hodinu a půl později připomínaly nedávnou bitvu jen hromady trosek. Obě Trie začaly vysílat výsadkáře na povrch planety Sobj-5. Problémy s počítačovým systémem se podařilo vyřešit a já se snažil zjistit, co se to vlastně stalo. Inženýři i technici, které jsem si zavolal, mě ujistili, že EMP bomba vypuštěná Překvapením-5 nebyla tím, co způsobilo naše elektronické a počítačové selhání. Žádná jiná loď naší flotily nebyla výbuchem zasažena. V době výbuchu bylo navíc veškeré citlivé vybavení lodě pečlivě chráněno štíty.

„Korunní princi Georgi,“ snížil starší inženýr hlas téměř na úroveň šepotu. „Vypadá to na sehranou práci sabotérů zároveň v serverovně i rozvodně elektrické sítě. Někdo se moc snažil, aby Tlusťoška Joan přišla o štíty a během bitvy oslepla. V obou případech pracoval útočník na dálku. Napojil se do řídicích systémů a získal přístup k administrátorským právům, která jsou pro změnu kódu potřeba. Bohužel byly veškeré logy během útoku smazány. Není možné zjistit, odkud ten špatný kód pochází. Jasné je jen to, že útočník přesně věděl, jak naše systémy fungují, protože celá změna kódu mu zabrala jen několik sekund.“

„Něčeho takového by byl schopen jedině android,“ pronesla Marian Sabati. „Na Tlusťošce Joan jich jsou tisíce. Nemáme o nich však dostatečný přehled, abychom mohli jednoduše ukázat prstem.“

Bioničina tvář potemněla, ale proti pravdohledaččiným slovům neprotestovala, jelikož popsané hackování skutečně připomínalo práci robota. Tak rychlá práce byla očividně mimo lidské schopnosti.

„Popori de Cacho, nařiď svým podřízeným, aby zkontrolovali dohledové systémy a zjistili, kteří členové posádky se během sabotáže nebo těsně před ní pohybovali poblíž počítačového terminálu. Bionico, zkontroluj všechny androidy na palubě Tlusťošky Joan. Florianno a Marian Sabati, od vás očekávám, že bez výjimky zkontrolujete všechny živé bytosti. Najděte mi bastarda, který to provedl!“

NEPOJMENOVANÝ SYSTÉM

„Jsi si jistá, Floro?“

„Ano, korunní princi Georgi. Uplynul měsíc a půl a pečlivě jsme zkontrolovaly každého, kdo je na palubě Tlusťošky Joan přítomen. Nikdo ze čtyřiceti tří tisíc živých nebyl do sabotáže v systému Sobj zapleten. S Marian Sabati jsme nikoho nevynechaly, dokonce ani Arity.“

Takže to musela být práce některého z androidů, ačkoli mě Bionica ujistila, že žádný z antropomorfních robotů na Tlusťošce Joan by něco takového neprovedl. Zamyšleně jsem vstal od stolu s hrnkem horkého ranního nápoje v ruce a přistoupil blíž k zabarvenému panoramatickému oknu. Kdysi dávno, zatímco se má vlajková loď stavěla, jsem tvrdohlavě trval na tom, aby v mém odpočinkovém pokoji nainstalovali skutečné skleněné okno. Normálně se používala simulace okna použitím videa z vnějších kamer, které se promítalo na stěnu. Ano, jakákoli mezera v konstrukci samozřejmě loď oslabovala, ale ani ta nejlepší obrazovka nemohla nahradit pohled do vesmíru vlastníma očima… Nebo snad mohla?

Bezděčně jsem otáčel prstenem na prstu. Přesně tím, na který jsem se při svém prvním dni v Obránci perimetru zaměřil, abych objevil pixely. Žádné jsem tehdy nenašel a vlastně ani teď ne. Na obrazovce místních počítačů jsem je však spatřit dokázal. Byl tento prsten důkazem, že jsem se nacházel v reálné situaci? Nebo možná ve hře záměrně snížili rozlišení datových panelů, aby je lidští hráči vnímali jako obrazovky. Nechtěl jsem si ještě víc zamíchat myšlenkami v hlavě, a proto jsem nad povahou Obránce perimetru dál nepřemýšlel. Jak řekla Miya: „Mezi reálným a virtuálním světem není žádný rozdíl, pokud v obou žiješ naplno a oba přijímáš jako realitu.“ Asi jsem v tomto začínal se svou ženou pomalu souhlasit.

Skrz tlusté obrněné sklo pokryté antiradiačním povlakem se otevřel pohled na modrostříbrnou planetu D56KT-V. Dokonce i z orbitu byly na povrchu planety patrny záblesky a kouř stoupající z mnoha ohňů. Již druhým dnem mé bitevní lodě a těžké křižníky bombardovaly cizácké pozice a pomáhaly vpřed alfa isejeckým výsadkářům. Invaze probíhala na všech frontách a šlo o čtrnáctou cizáckou planetu, kterou jsme v nepřátelském vesmíru napadli. Ačkoli žádný ze systémů, včetně těch nacházejících se ve vesmíru Roje, nebyl od cizácké přítomnosti úplně vyčištěn, má flotila zatínala do vesmíru cizáků zuby každým dnem hlouběji a hlouběji, přičemž ničila nepřátelské lodě i infrastrukturu.

Flora přiletěla blíž a své létající křeslo zastavila krok ode mě. Jeden z Beta Isejeků, kteří paralyzované dívce sloužili, se k ní natáhl s papírovým kelímkem naplněným džusem a ona ho vzala do ruky. Pravdohledaččiny prsty se třásly a váhavě se okolo kelímku sevřely. Její ruka držící nápoj se začala pomalu zvedat. Pomohl jsem jí, protože se jí paže začala třást o něco více a rozlévat oranžový nápoj všude okolo.

„Prosím, nedělejte to. Dokážu to sama.“

Paralyzovaná dívka pozvedla kelímek k ústům a s očividnou námahou odlepila rty od sebe. Dvěma malými doušky se trochu napila, ale pak její ruka bezvládně spadla dolů a s ní i papírový kelímek, ze kterého se zbytek džusu vylil na zem. V očích paralyzované dívky se zračilo jasné vítězství a já její pocity z celého srdce sdílel.

„Každým dnem dokážeš své tělo lépe ovládat, Floro. Ještě před rokem jsme o něčem takovém nemohli ani snít.“

„Díky, princi. Marian Sabati dělá skutečné zázraky a snaží se mě postavit na nohy. Vlévá do mě oceány energie, nechá vyrůstat nové buňky a napravuje poničenou tkáň. Jsem jí velice vděčná, ale její moc mi nahání husí kůži. Pravdohledačka, která přišla o svého pána, by tak silná být neměla. A to započítávám i Beta Isejeky na palubě lodi, kteří se s ní dělí o svou energii. Vždyť přece nejsem jediná její pacientka. Například se stará ještě o Aynu. Vůbec nechápu, co se to děje. Něco očividně není v pořádku.“

„Vzpomínám si na setkání s královnou Roje, při kterém mi Marian Sabati sdělila, že je stále hrozně slabá a nebude moci za mě bojovat v rituálním souboji. Ještě před dvěma měsíci nebyla vůbec ve formě.“

„Korunní princi Georgi, byl tehdy okolo někdo, kdo by mohl potvrdit její slova?“

„Chápu tě dobře? Nejsi dost silná, abys mohla Marian Sabati zkontrolovat?“

„Ano, korunní princi. Marian Sabati je mnohokrát silnější než já, a proto jsou její myšlenky a touhy přede mnou skryty. S naprostou jistotou mohu říct jen to, že z ní necítím žádné nebezpečí vůči sobě či vašemu veličenstvu.“

Příběh uprchlé pravdohledačky se skutečně ukazuje být plný potenciálních problémů. O kondici Marian Sabati víme jen z jejích vlastních slov. Odkud tedy bere pravdohledačka takovou spoustu energie, když po smrti svého dlouholetého pána, vévody Avalle, měla strašně zeslábnout?

Ozvalo se pípnutí na vnitřním komunikačním kanálu, což přerušilo mé myšlenky. Hovor přicházel od Claye ton Avelle, kapitána Tlusťošky Joan. Dal jsem svolení, aby nás spojili.

„Korunní princi Georgi, žádal jste mě, abych vás okamžitě informoval o jakémkoli pohybu velkých cizáckých lodí.“

„Odletěla cizácká Královna z Himory?“ hádal jsem znepokojeně, ale kapitán zavrtěl hlavou.

„Obávám se, že jde o úplně něco jiného. Gravimetrické skenery na Tlusťošce Joan objevily masivní předmět poblíž neobyvatelné druhé planety systému D56KT, ale naše vizuální rozpoznávací systémy objekt nedokázaly identifikovat. Proto jsem vyslal jednu korvetu, aby podivnou anomálii prozkoumala. Můj princi, velmi vám doporučuji, abyste přišel na velitelství a podíval se na TO vlastníma očima.“

Mělo by zaznít, že si kapitán tímto výrokem získal mou celou pozornost. Rychlými kroky, nikoli však během, abych si zachoval důstojnost prince, jsem vyrazil k velitelství flotily. I přes velmi brzkou ranní hodinu, aspoň podle našeho palubního času, bylo na lodi stále velmi živo. Noční směně už šichta skončila, ale lidé z místnosti neodcházeli. Před jednou z obrazovek se tísnilo mnoho osob a živě diskutovalo. Když jsem vkročil do místnosti, diskuze utichla. Důstojníci ustoupili od obrazovky, aby mi vytvořili místo a postavili se do pozoru.

Valian ton Corsa postoupila vpřed, zasalutovala a oznámila mi:

„Vaše veličenstvo, díváte se na přenos z korvety Kanibal-71. Kvalita obrazu není tak vysoká, jak by mohla být a je občas čímsi narušená, ale dokážete z ní vyčíst, co se děje.“

„Všichni pohov. Podejte mi židli.“ Posadil jsem se před obrazovku a snažil se pochopit, co se mi to před očima děje.

Obraz barevně blikal a vodorovně po něm přejížděly pruhy… Naráz se však zaostřil a z nízkého orbitu zobrazil rudou planetu s oceány vařící lávy. Planeta se zničehonic posunula stranou a z obrazovky zmizela. Korveta nejspíš provedla obrátku. Před očima se nám objevilo zrnění, blikání a znovu pruhy, dokud… Loď spadla do obrovského uzavřeného prostoru.

Uvnitř se vlnily a otáčely tisícovky robotických paží. Paže se pohybovaly po zvláštních kolejnicích a magnetická ramena jeřábů přepravovala všechny možné pohyblivé konstrukce. Spatřil jsem hromadu obrovských obrněných plátů větších než korveta, která je sledovala. V dálce bylo vidět, že se jednotlivé části svařují. Obrázek se opět změnil. Na scéně se objevila rozpracovaná kostra obrovské lodi. Na různých místech zely otvory, kam bylo potřeba ještě namontovat nejrůznější moduly a ty obrnit plátováním. Trvalo mi patnáct sekund, než jsem obří rozpracovanou a podivně tvarovanou loď rozpoznal.

„Mamut?“ Otočil jsem se překvapeně na důstojníky za mnou.

Kapitán Clay ton Avelle, jehož tvář se změnila na jeden velký úsměv, mou domněnku potvrdil:

„Ano, vaše veličenstvo! Obrovský Mamut uvnitř ještě daleko většího doku. A navíc nic není zvenčí zpozorovatelné! Celou stanici kryje složitý maskovací systém, který deformuje elektromagnetická pole a dokonce částečně ohýbá prostor. Kanibal již zjistil velikost celé struktury. Jedná se o sférický elipsoid o délce třinácti a půl kilometru a v nejširším místě o průměru necelých šesti a půl kilometru. Vnitřní objem orbitální stanice činí více než dvě stě kubických kilometrů. Naše snímače uvnitř nezachytily žádného živého tvora. Vše vypadá, že je automatizováno. Nyní se snažíme zjistit, zda je v doku dostatek materiálu pro dokončení výstavby této lodě a navíc přibližně odhadnout, jak dlouho dokončení ještě potrvá.“

Snažil jsem se přijmout všechny nové informace a představit si nejočividnější důsledky tohoto důležitého objevu. Samotný Mamut nebude ještě dlouho dokončen a má flotila tu na něj čekat nebude. I přesto existuje mnoho lidí, kteří by chtěli obrovskou cizáckou loď získat. Počínaje císařem a nejrůznějšími úředníky z říšského vojenského štábu a konče vládci velkých rodů i královnou Roje a jejími admirály. Objev pro mě ve své aktuální podobě představoval především velké bolení hlavy. A mělo by být řečeno, že má hlava už skutečně začínala doslova bolet. Zamračil jsem se a protřel si spánky. Bionica, stojící vedle mě, přistoupila a začala mi masírovat tlakové body, čímž bolest zmírnila.

„Takže jsme našli dok. Naším prvním úkolem není zjistit, jak dlouho ještě výstavba Mamuta potrvá, ale spíše zajistit, aby se tato informace nedostala ven. Mamut je sám o sobě extrémně silnou bojovou jednotkou a navíc dokáže mezi systémy přepravovat celé velké flotily. Vlastnictví této lodi by mohlo v našem regionu naprosto změnit rozložení sil. Mnoho lidí, včetně těch, které pokládáme za loajální spojence, by se nezastavilo před ničím, aby si mohli cennou loď přivlastnit. Musíme tedy omezit kruh osob, které o tajemství budou vědět a získat souhlas mlčenlivosti od celé posádky Kanibala-71. Florianna se ujistí, že bude souhlas mlčenlivosti dodržován.“

Všichni okolo ztichli a uznali důležitost objevu i složitost situace. V naprostém tichu zazněl hlas spojaře velmi ostře:

„Korunní princi Georgi, obdrželi jsme naléhavou zprávu od našich maskovaných fregat v systému Himora. Cizácká Královna s celou svou flotilou opustila systém. Žádné okolní majáky nebyly viditelné, a proto netušíme, kterým směrem mířila.“

Ke shromážděným lidem jsem se otočil a s úšklebkem řekl:

„Tak to sami vidíte. Dokonce i Královna tohle považuje za zlomový okamžik. Až dosud jsme ničili cizácké lodě, posílali výsadkáře na planety a ničili komunikační centra a orbitální stanice. Teprve až teď jsme však narazili na něco, co sami cizáci považují za důležité a jsou připraveni to bránit. Řekněte všem spojencům: za několik dní dojde v tomto systému, který ani nemá normální jméno a je nazýván pouze alfanumericky D56KT, k masivní bitvě s cizáky. Poprvé před naprostou převahou neustoupíme, ale připravíme se na rozhodující bitvu s Královnou. Na přípravu máme čas, snažme se ho tedy co nejlépe využít.“

„Kolik času nám do příletu Královny zbývá?“ zeptala se mě sestřenice oblečená do lehkého stříbrného skafandru, zatímco lenivě seděla v křesle. Helmu měla posazenou vedle sebe.

Ve vedlejším křesle seděla Bionica, která naprosto totožně kopírovala posez a chování Kateriny royl Unatari a byla dokonce oblečena do totožného skafandru. Androidka nemohla být z tak krátké návštěvy druhé planety unavena, a proto jsem se jen pousmál, jak věrně dokázala má umělá asistentka únavu imitovat.

Před deseti minutami se vrátily s divizí průzkumníků z doků, které jsme objevili. Podle Kateriny je automatizovaný komplex naprosto ohromil. Připadal jim jako nekonečný hangár, ve kterém se neustále pohybovaly robotické paže a stovky transportních dronů přelétávaly z jednoho místa na druhé. Uprostřed toho cvrkotu byla kostra obrovské lodi.

„Věřím, že máme asi šest nebo sedm dní. Přesně tak dlouho trvá cesta z Himory do D56KT za pomoci normálních warpových majáků. Cizácká Královna asi poletí jinou cestou, ale nemyslím si, že jí let zabere delší dobu, než jak dlouho trvá naše známá cesta.“

„Šest dnů je příliš málo. Bionica navrhla, abychom celý obrovský dok odtáhli do Unatari, ale na jeho přemístění bychom potřebovali několik tuctů tahačů. Potřebovali bychom navíc spoustu času, abychom dokázali zvládnout všechny přípravy a spočítat složité kalkulace pro synchronizaci celé struktury, aby se nám při warpových skocích nerozpadla.“

„Kolik času by bylo potřeba, abychom dok dotáhli do Fia nebo jiného systému spadajícího pod Stát Unatari?“ zajímal jsem se a Bionica poslušně ukázala na nejbližší obrazovce své výpočty a vysvětlila je.

Když její počty shrnu, celá operace si žádá nejméně devadesát těžkých nákladních lodí, abychom dok bez rozebrání zvládli přesunout. Navíc musíme počítat s nejméně dvěma měsíci pro připojení obrovské konstrukce k nákladním lodím, kalibraci trysek a pro reálné přemístění doků. V zamyšlení jsem si mnul kořen nosu.

„Řekněme, že bych lodě našel. Bylo by však extrémně složité zajistit mlčenlivost. Najmutí tolika těžkých nákladních lodí v Říši či v Roji by neuniklo pozornosti. Každý analytik by začal přemýšlet nad tím, proč někdo přišel s tak podivným kontraktem. Bylo by navíc velmi těžké umlčet tisíce civilistů z posádek tahačů a to i za použití poměrně radikálních metod…“

Ayna k nám přišla se třemi sadami příborů. Počkali jsme, až dívka nachystala stůl a pak pokračovali v naší důvěrné konverzaci.

„Bratránku, trápí mě ještě jeden problém. Dok byl nalezen čistě náhodou. Tlusťoška Joan vedle něj celé dva dny stála a teprve druhý den jsme si ve výstupech z jejího citlivého systému skenerů všimli jakési anomálie. Kolik podobných objektů jsme museli v předchozích cizáckých systémech asi minout?“

Zarazil jsem pohyb lžíce s polévkou na půl cesty k ústům, jelikož mě sestřenčina myšlenka dost znepokojila. No vždyť je klidně možné, že podobně ukrytých komplexů existují desítky a možná dokonce i stovky. Všechny systémy, které jsme obsadili, musíme daleko podrobněji prozkoumat. Vyslovil jsem svou myšlenku nahlas, ale Bionica mě okamžitě uklidnila:

„Těchto doků nemůže existovat mnoho. Jeden, maximálně dva. Hlavním problémem při výrobě super těžkých lodí nejsou doky, nýbrž slitiny tantalu, ze kterého se lodě vyrábějí. Dnes jsem se při návštěvě doků snažila spočítat, kolik tohoto materiálu je pro výrobu jednoho Mamuta potřeba. Došla jsem až k milionům tun. Konkrétně k deseti milionům tun. Cizáci používají podobné materiály na své lodě jako my. Požadavky na kostru vesmírné lodě, která musí vydržet skoky warpovými tunely, jsou velmi konkrétní. Není tedy nic překvapivého na skutečnosti, že nejrůznější rasy používají k vyřešení tohoto zásadního technického problému velmi podobné prostředky. V Aysarské hvězdokupě nezbylo o bitvě s cizáky mnoho důkazů. Proč? Všechno totiž pečlivě posbírali, aby mohli materiál roztavit a znovu použít. Dokonce i ve všech systémech vesmíru cizáků, které pamatují vesmírnou bitvu, jsme zbytky obrněných tantalových plátů nenašli. Cizáci by museli zničit tisíce nepřátelských lodí, aby získali dostatek materiálu na výrobu jediného Mamuta!“

Zamyslel jsem se nad slovy mé asistentky a zasmál se.

„Teď už chápu, proč cizáky tolik zajímají Isejekové a proč cizáci při zabírání systémů Roje vůbec nespěchají. Isejekové se po prvních zničujících bitvách nepřítele zalekli a začali stavět obří lodě pro evakuaci miliard vajíček na bezpečná místa svých systémů. Tenhle vývoj cizáky jistě velmi potěšil. Když to zjistili, rozhodli se dát hmyzákům čas, aby natěžili dostatek rudy. Každá nedokončená isejecká loď mohla cizákům posloužit pro výrobu nových Behemotů a Kladivounů.“

Katerina se mnou souhlasila.

„Je dobře, že jsi tomu učinil přítrž, když jsi dosadil Nai Igir na trůn. Isejekům by tato strategie moc neprospěla. Pokud mám správné informace, královna Roje rozkázala, aby byla výroba transportních lodí zastavena ve všech systémech kromě jejich hlavního systému Dekeye.“

„Ano, to je pravda, sestřenko. Jak si myslíš, že by jinak Roj zvládl za poslední rok vybudovat tolik bojových lodí? Mimoto je transportní loď v systému Dekeye už hotová. Nedávno mi to prozradil její rádce Triasss Zess. Hmyzáci dokončili výrobu evakuační lodi a dokonce ji už naplnili miliardami vajíček. Ještě ji však nevyslali na její cestu.“

„Na co čekají?“ zeptala se překvapeně Bionica. „Strávili její výrobou velmi dlouhou dobu, na dokončení velmi pospíchali a do toho projektu nalili prakticky veškeré své zdroje…“

Své asistentce jsem důvod zdržení vysvětlil:

„Především čekají až Nai Igir snese svou snůšku, aby mohli zachránit i vajíčka Prvních Isejeků. A navíc se změnila situace: přišli jsme s nabídkou společného protiútoku. Isejekové teď vidí záblesk naděje a doufají, že by evakuace vajíček nakonec nemusela být nutná.“

Ještě nějakou dobu jsme mluvili o docích, rudách a nedostavěném Mamutu, v tom však Bionica změnila téma:

„Korunní princi Georgi, když cizácká Královna odletěla z Himory, nebyl by dobrý nápad poslat tam unatarské výsadkové lodě, aby obsadily stanici a převzaly kontrolu nad systémem?“

„Je to dobrý nápad, to je jasné. Ale každý útok na cizáky obsazenou stanici vedl k tisícům obětí a my se především v tamějším regionu stále potýkáme s nedostatkem pracovních sil. Naši spojenci, Isejekové, zase trpí diametrálně odlišným problémem: nemají dostatek výsadkových lodí. Všech jedenáct Trií poletuje po galaxii a novými výsadkáři podporuje pozemní operace v třiadvaceti systémech. Proto navrhuju, abychom čest osvobodit Himoru přenechali jisté sličné velitelce z řad našich nepřátel.“

„Nicol?“ zeptala se Katerina, která okamžitě pochopila má slova. Její oči se rozsvítily. „Dobrá tedy, zní to skvěle. Ale ujisti se, aby to skvěle i vypadalo. Musíš jí o tom říct osobně, ale nejdříve do této kabiny shromáždíme všechny její staré přátele. Byl by to skvělý důvod, abychom jí mohli předvést naše vřelé city vůči ní, a třeba začne přemýšlet o tom, na které straně konfliktu: Unatari versus Oranžový rod, chce stát.“

„Miyo, potřebuju tě!“

Ani dnes jsem Miyin příchod nespatřil. Koutkem oka jsem uviděl jen jakýsi podivný pohyb. Rychle jsem se otočil, ale má kráska oblečená do bílé teplákové soupravy už se zkříženýma nohama seděla v hlubokém křesle. Své červené vlasy si svázala do drdolu a schovala je pod klobouk. V Miyiných dlaních jsem poznal červené listy javoru.

„Vytáhl jsi mě z podzimní procházky s Deiou. Jakou okamžitou pomoc potřebuješ teď?“

Podzim? To je nemožné! Má druhá smlouva začala na konci podzimu, který už hraničil se zimou. Listy ze stromu tou dobou už jistě všechny opadaly. Miya nemohla se svou dcerou sbírat javorové listy, pokud neuběhl celý rok. Znamenalo to navíc, že je teď malá Deia v parku sama?

„O naši dcerušku se neboj. Služebníci ji vezmou domů. A co se týká podzimu, asi sis už dřív všiml, že tok času v Obránci perimetru není jakkoli propojen s časem reálného světa.“

Miya se nijak nesnažila ukrýt fakt, že bez uzardění četla mé myšlenky a snažila se co nejrychleji vysát všechna fakta, aby zjistila, co se děje. Po několika dalších sekundách se jí na tváři objevil překvapený výraz.

„Kde to jsme? Kam jsi flotilu zatáhl tentokrát?“

„Systém D56KT. Na říšských mapách ho nenajdeš. Jsme ve vesmíru cizáků.“

„Och, myslela jsem, že jsem tě po minulé výpravě skrz cizácké území žádala, abys přestal takhle riskovat!“ Miya zvýšila hlas, ale já ji ukázal, kde je její místo:

„Pohyb flotily a válečnou strategii nech expertům. Aristokrati, kteří vymění pět hrůzu nahánějících bitevních lodí za rekreační jachtu, mi nebudou mluvit do taktiky.“

Má družka otevřela ústa. Očividně chtěla něco říct, ale když spatřila můj pohled, zůstala potichu.

„Miyo, hlavní flotila cizáků právě teď dobíjí své pohony pro skok sem k nám. Stojí proti nám mnoho nepřátel, ale toho se obávat nemusíš. Za boj ve vesmíru jsem zodpovědný já. Tvým úkolem bude obnovit si teď ve hře co nejvíce energie. Pomůže ti s tím skupina Beta Isejeků. Oni tě energií nabijí. Za přibližně šest hodin musíš být připravena udeřit na cizáckou Královnu pospolu s dalšími pravdohledačkami.“

„Kdo další se účastní?“ zeptala se má žena tónem bez špetky emocí.

Vyjmenoval jsem další pravdohledačky, které se k útoku připojí. Miya spokojeně přikývla:

„Působivá skupina. Především Krista. Abych řekla pravdu, my spolu moc dobře nevycházíme.“

„Co tím myslíš?“ zeptal jsem se zvědavě.

„Je to velmi starý příběh. Byla mou učitelkou ve škole pro psionisty na Trůnním světě…“

„Neříkej mi, že právě ty stojíš za problémy, kvůli kterým její školu před sto padesáti lety zavřeli.“

Řekl jsem to jen jako takový vtípek, ale nezaměnitelný výraz hrůzy, který se objevil na obličeji mé ženy, mi jako potvrzení mých slov stačil. Trefil jsem do černého. Pravdohledačka svému pánu nedokáže lhát a má povinnost i na těžké otázky odpovídat pravdivě. Miyino přiznání by mělo velmi vážné dopady. Slyšeli by ji neviditelní Chameleoni, Phobos, Rosss a možná ještě někdo další. Proto jsem rychle dodal:

„Neodpovídej, byl to jen vtípek.“

Strach a potemnění z ženiny tváře zmizelo. Nahradil je dobrosrdečný úsměv. Miya děkovně přikývla.

„Díky. Je zde mnoho uší, které tuto informaci nemají vyslechnout. Byla bych přinucena zabít všechny tvé bodyguardy.“

Rozhodl jsem se od složitého tématu dostat pryč:

„Miyo, znovu připomínám, buď za šest hodin připravena. Odejdi do svých kajut a převleč se do něčeho, co přísluší královně.“

„Hrozně vtipné. Mohl bys mi aspoň říct, kde své kajuty na této obrovské lodi najdu? Já přece interaktivní implantáty nemám. Nemůžu si jen tak vyvolat mapu.“

„Přivolám Aynu a ta tě do kajuty zavede. Proč vlastně nemáš implantáty? Vždyť by se neměly plést do cesty tvým psionickým schopnostem.“

„To je ale divná otázka, Georgi. Viděl jsi interaktivní okénko u Kristy nebo u Temné matky? I já jsem se narodila dřív, než začali všem lidem čipy implantovat a nikdy jsem je v těle nechtěla. Viděl jsi seznam ‚úspěchů‘ Marian Sabati? A teď si představ, jak dlouhý seznam by se zobrazil všem, kteří by se setkali se mnou. Navíc bych se těch hanebných označení nikdy nemohla zbavit. Pravěké stvoření, kanibalka, špinavá děvka, vražedkyně dětí, plenitelka artefaktů… A to ti vyjmenovávám jen ty, které jsem získala ve válce s Rojem. Od té doby se v mém životopisu objevilo několik dalších nelichotivých epizod. Nikdy s elektronickým implantátem nebudu souhlasit, Georgi.“

Proslov k vojákům mi připravila Katerina. Změnil jsem v něm jen pár vět o tom, že nadcházející bitva není důležitá jen pro lidstvo, ale i pro všechny ostatní rasy. Zaměřil jsem se na skutečnost, že jsme jedinou silou, která stojí mezi cizáky a hlavním systémem Roje. Navíc jedině my dokážeme cizákům zabránit v obsazení Sektorů osm a devět.

„Provedl jsi to naprosto skvěle, Georgi!“ pověděla mi sestřenice, když jsem proslov ukončil. „Dokonce i já jsem byla ohromena důležitostí tohoto momentu a tleskala jsem ve stoje. Právě tak byl tvůj proslov dobrý. Měla bych si o detailech promluvit s ministerstvem telekomunikací, ale vypadá to, že jsme právě stanovili nový rekord sledovanosti mezihvězdného vysílání. Přímý přenos se vysílal do čtyř stovek systémů a putoval k pětadvaceti inteligentním rasám! A za dvanáct minut začne přímý přenos největší bitvy historie lidstva. Diváci jsou v takové extázi, že dokonce i Antagonisté prosí, zda by se mohli dívat.“

Usušil jsem potem orosené čelo. Během proslovu jsem musel vypnout systém ohlašování změny frakčních i osobních vztahů, protože bylo nemožné se při tolika objevujících se řádcích textu koncentrovat. Místo toho jsem se podíval na informace o mé osobě:

Georg royl Inoky ton Mesfelle, korunní princ Říše, vládce Státu Unatari, pětihvězdičkový admirál Roje

Věk: 48

Rasa: člověk

Pohlaví: muž

Třída: aristokrat/mystik

Úspěchy: starší samice Chameleonů, objevitel rasy Aritů, prorazil cizáckou blokádu, průzkumník neznámého, říšský dobyvatel, bývalý velitel flotily Sektoru osm, simulant, odmítl otcovství, respektovaný Rojem, šampion boje bez pravidel na Dekeye, ochránce lidstva

Sláva: 65

Postavení: +12

Ochránce lidstva? To je novinka. Zmizel dokonce i problematický úspěch „opustil přítele“, ačkoli k tomu mohlo dojít už dříve. Mé postavení o dost vyrostlo a konečně jsem se dostal do plusových hodnot. Přestal jsem sledovat slávu, postavení i úspěchy a posadil se do svého pracovního křesla. Můj asistent Max Gregor mi okamžitě oznámil:

„Veliteli, dokončili jsme rozmístění min. Miny leží v rovných liniích o délce čtyřiceti kilometrů od warpového majáku s osmi set metrovými rozestupy. Neškudlili jsme ani s bombami. Nepřítel se po výskoku z warpového tunelu objeví přímo v epicentru výbuchu.“

„Dobrá, ačkoli je to jako házet kamínky po slonovi. Jejich velké lodě tento útok pocítí minimálně. Pokud se nám však podaří snížit počet malých lodí, i to by bylo úspěchem. Letí jich až příliš mnoho. Už se objevila Krista?“

„Modrý rod nám sdělil, že se k nám jejich pravdohledačka připojí pár minut před příletem nepřátel. Dorazila i další zpráva od vévody Takuro royl Andor: I Purpurový rod připojí k útoku několik svých pravdohledaček.“

„Výborně. Takže všichni se do pěti minut připraví. Od sítě odpojte všechny datové stanice, které nutně nepotřebujeme. Všechny systémy znovu zkontrolujte. Jsou maskované bombardéry připraveny k útoku?“

„Ano, jsou, tuki-tuka-de-sa. Celé okolí stanice bylo zmapováno. Souřadnice pro warpové skoky zadány. Tři divize po pěti bombardérech připraveny. Zvládneme zaútočit okamžitě po výbuchu min. Každá ze skupin má jednu gravitační bombu, jednu elektromagnetickou bombu a tři termonukleární hlavice.“

Zavřel jsem oči, zabořil se do křesla a snažil se ignorovat veškerý okolní povyk a shon. Do bitvy, která rozhodne přinejmenším o osudu Roje, zbývaly čtyři minuty. Pokud prohrajeme, Isejeky čeká brzké vyhlazení. A pak je jen otázkou času, kdy padne Sektor devět. Nezbude nikdo, kdo by ho chránil. Prakticky všechny jejich lodě jsou nyní se mnou v nepojmenovaném systému D56KT.

„Jsme připraveni, Georgi. Miya vede naše trio pravdohledaček. Marian Sabati a já ji kryjeme. Beta Isejekové nás podporují. Připojilo se k nám sedm pravdohledaček Purpurového rodu! A teď se s námi spojili i modráci! Krista a s ní… No teda! Jak je možné, že i já pracuji s takovými hvězdami?“

Floriannina radost a ohromení mě přiměla otevřít oči a podívat se na obrazovku. Bylo toho mnoho, z čeho jsem se mohl cítit překvapen. Připojilo se k nám čtyřicet dalších žen oblečených do černých rób, které jsem nepoznával. Stála mezi nimi však jedna, kterou jsem znal velmi dobře. Temná matka! Hluboce jsem se uklonil, abych nejsilnější pravdohledačce ukázal svůj respekt a zapnul si mikrofon.

„Flotilo, pozor! Deset sekund do příletu nepřátel! Pět. Čtyři. Tři. Dva. Jedna. Odpalte to!“

Nevím, zda existuje něco jako oficiální říšský rekord nejdéle trvajícího ohňostroje, ale pokud ano, dnes jsme ho jistě překonali. Čtyřicet kilometrů ohnivého pekla! Neskutečná podívaná! Katerina na mě v očividné euforii z obrázků, kterých jsme svědky, ukázala dva zdvižené palce.

Hlas Maxe Gregora mě vrátil do reality:

„Nepřítele jsme neporazili. Všechny velké cizácké lodě přežily. Vzdálenost: necelých jedenáct set kilometrů. Dvě stě čtyřicet sedm Behemotů, pět Mamutů a jedna Královna. A… jedna bitevní loď typu Tyran!“

„To bude Oranžový majestát. Loď vikomta Sivira ton Mesfelle,“ vysvětlil jsem důstojníkům. „Rád bych toho zrádce zabil, ale měli bychom se ho pokusit zajmout živého… Do prdele! Zbytek bombardérů, odložte útok!“

Poslední větu jsem vykřikl prakticky současně při tom, když se pět mých maskovaných bombardérů zviditelnilo asi šedesát pět kilometrů od nepřátelské flotily. Cizáci je okamžitě zničili. Vypadalo to, jakoby bombardéry nebyly připraveny shodit bomby a někdo jim zrušil maskování. Od spojařů se ozvala zpráva:

„Královna každé tři sekundy vypouští silné elektromagnetické impulzy!“

„Zasahuje do našich rádiových frekvencí a ruší naši komunikaci!“

To je ale nepříjemné překvapení. Teď už jsme neměli možnost se k cizácké flotile přiblížit nepozorovaně. Královna všechny naše maskované fregaty svými impulzy odhalila.

„Nepřátelská flotila zahájila manévrování! Letí naším směrem!“

„Flotilo, pozor! Rozleťte se směrem ke slunci! Držte se od nepřítele v dostatečné vzdálenosti!“

O několik minut později se na mě otočil Max Gregor, vypnul svůj mikrofon a řekl:

„Korunní princi, nepříteli nezbyly žádné malé a vlastně ani středně velké lodě. Mají k dispozici jen bitevní a těžší typy lodí. Jsou pomalí a nedokážou doletět dostatečně blízko nám, aby se dostali na dostřel svých děl. O co se to vlastně snaží?“

„Skvělý postřeh, Maxi. Zlepšuješ se!“ pochválil jsem svého asistenta.

Pomalí Behemoti a ještě pomalejší Mamuti s Královnou nedokázali mé lodě dohnat. Dokonce i Quasary a Uukreshe zvládly letět s využitím hlavních trysek o něco rychleji. Na druhou stranu Mamuti i Královna mohli ze svých útrob vypustit černý mrak rychlých malých fregat. Právě z toho důvodu jsem dopředu před flotilu poslal několik Pyr, aby nám sloužili jako souřadnice pro warp. Chtěl jsem zajistit, aby se každá z mých lodí dokázala od nepřátel rychle vzdálit.

„Pozor! Všechny lodě skočí na Pyro-26,“ vykřikl jsem, když jedna nepřátelská loď za druhou začala skákat do warpu naším směrem.

Tři tisíce lodí mé flotily poskočily o šest set čtyřicet kilometrů vpřed, čímž se měly dostat z dostřelu nepřátel. Na pozicích, ze kterých jsme uletěli, se však žádní cizáci neobjevili.

„Zjistěte mi, kam skočili. Ihned!“ rozkázal jsem.

O deset sekund později mi odpověděla Valian ton Corsa:

„Korunní princi, podle výpočtu jejich trajektorie všechny nepřátelské lodě zamířily k druhé planetě.“

Druhá planeta? Prakticky okamžitě jsem se dovtípil toho, k čemu letěli, a zasmál jsem se. No a co? Jen ať si svůj neviditelný dok hledají. Na můj rozkaz ho bitevní loď Svetlana Veliká odtáhla na opačnou stranu systému a schovala ho poblíž obrovských měsíců jedenácté planety. Mezitím skupina inženýrů objevila a odstranila všechny signální majáky, které svým předchozím majitelům udávaly pozici doku.

„Korunní princi, příchozí hovor z nepřátelské lodi!“

Dal jsem svůj souhlas a na obrazovce se objevil vikomt Sivir v podivném oblečku vyrobeném z listí a větviček, který nahradil standardní uniformu Oranžového rodu. Hlasem bez života a prostým jakékoli emoce promluvil:

„Georgi, předej nám Mamuta a umožníme tvé flotile odletět.“

„Pokud bych chtěl odletět, udělal bych to už dávno. Rozhodně se navíc nepotřebuju ptát na něčí dovolení. To, co hledáte, je už dlouho pryč.“

„Mí hodní pánové ti chtěli nabídnout mírové řešení tohoto konfliktu. Já však věděl, že je odmítneš. A teď zemřeš. Georgi, vůbec netušíš, s jakými silami si to zahráváš.“

Druhá strana ukončila hovor a obrazovka potemněla.

„Vůbec nepřipomínal živou bytost!“ okomentovala Bionica jeho vzhled. „Nemrkal a obličejové svaly se mu ani jednou nepohnuly. Android, který by takto špatně imitoval lidské chování, dostane nálepku ‚vadný‘ a rozeberou ho na součástky.“

„To nebyl Sivir,“ souhlasila i má sestřenice stojící poblíž. „Spíš nějaká zombie, ale rozhodně ne živá bytost.“

„Natáčela jsi to?“ zeptal jsem se Kateriny a ta zakývala hlavou.

Já naopak frustrovaně hlavou zakroutil. To je škoda. Skutečnost, že vlastním Mamuta, se právě stala veřejným tajemstvím. Po bitvě na mě jistě budou čekat nepříjemné otázky. Na druhou stranu se ty záběry mohou použít pro účely propagandy. Zapnul jsem si mikrofon.

„Právě jsme na videu viděli, co se stane zrádcům, kteří se cizákům vzdají. Nezbudou žádné emoce, žádná osobnost, jen prázdná skořápka ovládaná nepřítelem. Pokud se tedy Královna kohokoli pokusí lákat svými sliby, vzpomeňte si, co se stalo s nešťastným vikomtem Sivirem. On jí uvěřil. Nezopakujte jeho chybu. A teď se připravte.“ Cizácká flotila nás trošičku (asi o půl miliardy kilometrů) minula a skočila na špatné souřadnice. Nyní se k nám budou vracet a můžeme si být jistí, že nejsou v nejlepší náladě.

Uběhlo pár minut a můj předpoklad se ukázal být správný. Nepřátelská flotila se skutečně vrátila k warpovému majáku D56KT a nyní se nacházela jen čtyři sta kilometrů od mých lodí. Navíc přímo ve směru, kterým jsme mířili. Musíme okamžitě začít manévrovat, abychom si od cizáků udrželi bezpečnou vzdálenost.

„Všem lodím, změňte kurz! Zatočte k šesté planetě! Těžké křižníky, nezůstávejte pozadu, sešlápněte plyn hlavních trysek až k podlaze, jinak se za minutu dostanete na dostřel Behemotů!“

Mezitím i nepřátelé cosi chystali. Počítače naříkaly při snaze rozlišit na taktické mapě všechny nové červené značky.

„Vypouštějí fregaty! I Behemoti!“ ozval se překvapený hlas Maxe Gregora, ale ihned se opravil. „Ne, nejsou to fregaty. Vypustili bojové drony. Černý mrak bojových dronů!“

Já už sledoval červené tečky objevující se na mapě. Počítač ovládající taktickou mapu se začal nápadně zpomalovat a už se ani nesnažil zobrazit všechna data systému pro zaměřování cíle. Měl dost problémů jednoduše spočítat počet nepřátelských dronů, které cizáci vypustili. O několik sekund později počítač na obrazovce konečně dokázal zobrazit výsledné číslo: 281 825.

„To je nemožné! Jistě jde o nějakou chybu! Odkud všechny přišly?“ vyhrkla Bionica sedící vedle mě s naprosto autentickou imitací paniky v hlase.

„Bohužel je to číslo přesné,“ odpověděl jsem své asistentce. „Každý z Behemotů může přenášet okolo šesti set padesáti dronů a proti nám stojí dvě stě čtyřicet sedm Behemotů. Navíc si k tomu připočti Mamuty a Královnu. Nabrali do sebe místo lehkých lodí, které v bitvě jednoduše zničíme, spoustu dronů. Asi právě proto tak dlouho dleli v Himoře. Snažili se doplnit zásoby dronů. V Himoře je totiž velká stanice pro nákladní dopravu s obrovskými sklady. Materiálu měli dostatek…

Ale teď si musíme položit další logickou otázku: co s tímto černým mrakem provedeme? Mé těžké lodě potřebovaly k otočení ještě jednu minutu a na to rozhodně neměly dostatek času. Každý cizácký dron má palebnou sílu srovnatelnou s fregatou. Žene se jich k nám necelých tři sta tisíc a každou sekundou snižují vzdálenost. Z nějakého důvodu se mi v hlavě objevil obrázek hovna vlétajícího do točících se lopatek větráku. Hovno vletělo do ventilátoru. Jinak se tato situace nedá popsat.

Vypusťte všechny Pijavice-A, aby drony odřízly! Vystřelte z dronů nukleární hlavice. Tím bychom jim měli zabránit v přiblížení se! Druhá divize Překvapení ihned po tomto útoku zaútočí též! Všem lodím, po útoku maskovaných bombardérů vypusťte všechny své drony! Fregaty, připravte se na boj! Pracujte, co nejrychleji to jde! Protipodpůrní, vy musíte…“

Nebyl jsem schopen přesně vysvětlit, co od svých torpédoborců a dalších lodí pro ničení rychlých cílů očekávám. Zahalila mě bolest. Neviditelná síla mi začala shora tlačit mou hlavu do těla.

„TAKŽE TY JSI ODEŠEL AŽ SEM!“

Cizácká Královna! Podobný mentální útok jsem očekával. Přesně na něm byl založen celý plán Královnu zničit. Ale hrozně to bolelo! Kde jsou ty psionistky? Každou sekundou bylo těžší a těžší vzdorovat.

„TAK JE TO SPRÁVNÉ! TENTOKRÁT MI NEDOKÁŽEŠ ODOLÁVAT! NYNÍ TI VRÁTÍM VEŠKEROU BOLEST, KTEROU JSI MI ZPŮSOBIL. OCH NE. NEZABIJU TĚ. CHCI SE NEJDŘÍV DOVĚDĚT VŠE O TVÝCH SCHOPNOSTECH.“

Můj zrak se zamlžil. Cítil jsem, jakoby se okolo mé hlavy stále pevněji stahoval ostnatý drát. Tlak rostl a ostny se mi do hlavy zatínaly hlouběji a hlouběji… A najednou jsem ucítil, že mého mučitele zasáhlo překvapení a ohromení.

„Začněte s útokem!“ ozval se hlas v mé hlavě, ale nedokázal jsem určit, o koho šlo.

Královna se vystrašeně snažila přerušit mentální spojení. Nebyla toho však schopna. Mé vědomí přispěchalo zpět do okolního světa. Otevřel jsem oči. Nade mnou se skláněla sestřenice a z očí jí čišela panika. V rukou držela krví nasáklý kapesník.

„Fungovalo to?“ zeptala se Katerina, když si všimla, že jsem se probral.

„Já nevím. Mě využili jen jako návnadu. Nechali Královnu, aby mě polkla, a teď ji táhnou k sobě.“

Koutkem oka jsem mrkl na taktickou obrazovku a pozoroval, co se děje. Obrovský mrak červených bodů prakticky spolkl všechny zelené body. V další sekundě jsem zapomněl na únavu, bolest a točící se hlavu. Vyskočil jsem na nohy, nasadil helmu a začal do mikrofonu vydávat rozkazy:

„Korvety, proč sakra nebojujete? Všichni okamžitě ven z letadlových lodí! Všechny Pijavice-C k Behemotům. Nedovolte jim dostat se na dosah jejich kanonů!“

„Princi, přišli jsme o bitevní loď Princezna Astra! Bitevní loď Vládce Tesse přišla o štíty!“

„Všechny letadlové lodě okamžitě dobijí štít Vládce Tesse! Za každou cenu ji držte při životě!“

Koutkem oka jsem znovu kouknul na počet nepřátelských dronů označených na mapě. Sto šest tisíc. Příliš vysoké číslo. Nejlepší možností by bylo vzdálit se, abychom zachránili aspoň nějakou část flotily. Skutečnost, že je velký počet mých lodí zachycen do warpového disruptoru však byla výmluvným svědectvím toho, že nedokážeme z bitvy jednoduše warpnout pryč. Museli jsme se vrátit k metodě, která se často osvědčila:

„Fregaty a torpédoborce, leťte až za letadlové lodě. Zbylé lodě si odchytí své drony. Do středu bitvy vhoďte několik bomb, ať jejich drony pokosíme!“

Vedle mé vlajkové lodě vybuchl jasný záblesk, který zničil jednu z větších lodí. Nedokázal jsem však zjistit kterou.

Naráz se vše změnilo. Nejdříve jsem si všiml, že z mých lodí mizí stovky sítí a warpových disruptorů. Pak jsem spatřil, že mrak dronů letí zpátky a Behemoti se zastavují.

„Můj princi, nepřátelské drony bojují mezi sebou!“

„Behemoti se otáčejí. Právě teď všichni současně vypálili na Královnu!“

„Georgi, podařilo se nám dostat Královnu pod kontrolu, dočasně bojuje na naší straně.“

„Floro, tak rád slyším tvůj hlas. Dokážete ji ještě udržet?“

„Ano, ještě ji nějaký čas udržíme. Po té však Krista a naprostá většina pravdohledaček chtějí tuto nebezpečnou loď nechat vybuchnout. Miya a Temná matka jsou však proti. Navrhují, abychom Královnino vědomí nechali vyhořet a obrovskou loď si nechali, aby pomáhala lidstvu.“

Behemoti mezitím znovu najednou vypálili na svou bývalou vlajkovou loď, ale v podstatě nedosáhli žádného viditelného účinku. Jak silné musí být Královniny štíty, když zvládnou odrazit současnou palbu dvou set zabijáckých cizáckých bitevních lodí?

„Flotilo, sejměte zbytek dronů a připravte se na protiútok. Překvapení, novými bombami rozprašte Behemoty. Nenechte je zničit mi mou trofej! Naházejte jim ty bomby přímo pod frňák! Malé lodě, leťte dozadu a schovejte se za štíty bitevních a letadlových lodí!“

Přišel odpočet od Překvapení-13. Pět sekund předem jsme citlivé vybavení zakryli obrněnými štíty, a proto jsem během útoku nemohl taktickou mapu sledovat. Všichni však účinek pocítili! Já sám jsem se nedokázal udržet na nohou. Ohromně silné vibrace zasáhly a rozhodily i veliký Uukresh. Musím však říct, že desynchronizace pohonů se téměř okamžitě a automaticky napravila.

Na taktické mapě, která se po chvíli znovu objevila, jsem si všiml zásadních změn: více než polovina Behemotů jednoduše zmizela. Jen mraky velkých a malých trosek poletujících všemi směry dokazovaly, že cizácké lodě newarpnuly pryč. Byly zničeny. Nezbyly prakticky žádné aktivní nepřátelské drony. Tisíce z nich však ztratily kontrolu a jen se točily na místě. Zbytek Behemotů se rychle schoval za štíty Mamutů. Podle počítačových výpočtů výbuch přežilo osmdesát nepřátelských bitevních lodí. Mateřské lodě nepřátel však začaly warpovat naším směrem.

„Všem lodím, pozor! Nepřítel se znovu přibližuje! Buďte připraveni!“

Cizákům se však začalo zdát, že se dostali až příliš blízko k naprostému zničení a jeden za druhým začali Mamuti se zaparkovanými Behemoty uvnitř warpovat pryč ze systému. To bylo divné. Neměl jsem tušení, že tyto obrovské lodě dokážou tak rychle dobít svou energii, aby zvládly otevřít warpový tunel do jiného systému. Vlastně jsem na Mamuty nevyslal PijaviceD, které by dokázaly mateřské lodě udržet ve warpovém disruptoru, protože jsem si byl jistý, že k nabití potřebují minimálně dalších pět hodin. To je škoda! Na druhou stranu jsme však získali o dost cennější trofej, než jakou by bylo všech pět Mamutů dohromady. Pokud ji tedy pravdohledačky nezničí…

„Florianno, jak to vypadá?“

„Královna je mrtvá. Cizáci uvnitř lodě jsou opět milionem jednotlivých bytostí a ne jediným supervědomím. Jsou zmatení a neorganizovaní. Loď neovládají. Pravdohledačky se kloní spíš k možnosti nechat velkou cizáckou loď explodovat. Dokonce i Temná matka změnila svůj názor a souhlasí s ostatními. Už jen Miya zbytek pravdohledaček přesvědčuje o opaku.“

Aha. No já však mám možnost, jak zamezit tomu, abyste mou kořist nechali explodovat! Podíval jsem se na mapu systémů a nařídil, aby se majáky Forepostu-4 a Forepostu-13 vypnuly a navíc i zablokovaly veškerou komunikaci. Je mi líto, drahá sestřenko, ale kvůli tomu dojde i k vypnutí tvého přenosu. Pro tuto chvíli sami sebe odřízneme od Říše.

„Všem fregatám, zachyťte Královnu do warpových disruptorů! Nařizuji všem jedenácti Triím, aby připravily výsadkářské skupiny. Nalodíme se na Královnu!“

ROBENOVA SMRT

Už je to dlouho, co jsem se něčeho skutečně obával. Neměl jsem tolik obav, ani když jsem letěl se svou flotilou vstříc nepříteli, který nás svou silou převyšoval, nebo když jsem mířil k císařovu soudu na Trůnní svět. Uběhly čtyři dny od chvíle, kdy jsem svým rozkazem nechal vypnout majáky Forepostu-4 a Forepostu-13. Nadešel čas je znovu zapnout.

Bohužel jsme je nemohli zapnout dřív, jelikož probíhal krvavý útok na Královnu. Při čištění cizáckého titána od nepřátel zahynuly miliony kudlanek. Teprve před hodinou mi generál Savasss Jach oznámil, že byly potlačeny i zbylé organizované tlupy cizáckého odporu a jeho vojáci dokončují finální likvidaci zbytků osamocených nepřátel, na které při prvním průchodu lodí nenarazili. Všechny klíčové systémy lodě již ovládali Isejekové a pravdohledačky ztratily možnost dokončit svůj záměr a obrovskou Královnu zničit.

Mimochodem, uvnitř Královny jsme skutečně našli výrobní linky pro bojové drony a malé fregaty. Kromě toho jsme objevili velké skladové prostory pro výrobní suroviny. V těchto skladech zůstala ruda uloupená ze skladů ve stanici Himora a na kusy rozebrané lodě perimetru Sektoru osm, které byly v systému Himora ztraceny.

„Proč to natahovat? Nařiď, aby se majáky znovu spustily,“ pronesla Katerina rozčarovaně.

Sestřenice se na mě celé čtyři dny zlobila, protože jsem jí nedal ani minutu, aby mohla svůj přenos bitvy epických proporcí v systému D56KT nějak logicky zakončit. V souladu s pravidly říšského ministerstva telekomunikací není její přenos způsobilý pro zisk diváckých rekordů, protože nebyl správně ukončen a došlo k jeho přerušení. Právě z toho důvodu nedojde k dalšímu růstu Katerininy slávy a utekly jí i další vytoužené úspěchy, které měla v podstatě na dosah ruky. Úspěchy nejlepší reportér, nejlepší válečný reportér i nejpopulárnější reportér, jí v poslední chvíli vyklouzly z hrsti.

Nařídil jsem, aby se majáky opět zprovoznily a vnitřně se připravil. Zprávy, které se za poslední dny nahromadily, se na mě vyřítily jako přílivová vlna, ale… Nic zvláštního se vlastně nestalo, což mě neskutečně překvapilo. Podle Miyiných slov vyhlásila Krista, skutečná vládkyně Modrého rodu, ultimátum na zničení cizácké vlajkové lodě. Pravdohledačky ze skupiny Temné matky ji následovaly. Neobjevila se však žádná válka s Modrým rodem a ani nedošlo k výrazným pádům v diplomatických vztazích. Dokonce nepřišly žádné výtky z Trůnního světa za mé tvrdohlavé jednání. Divné. Velmi divné.

Začal jsem se zprávami probírat. Má globální sláva vyrostla na sedmdesát bodů a značně se mi vylepšil i vztah s říšskou vojenskou frakcí. Všiml jsem si růstu u Chameleonů i u všech ras Roje kromě Prvních Isejeků (Nai Igir nejspíš po celou dobu boje jen jedla a nebyla aktivní). Došlo k menšímu poklesu vztahu s vévodkyní Ovellou z Modrého rodu, ale nešlo o nic zásadního. Mnohé frakce vylepšily svůj vztah se Státem Unatari a já jim totožně odpověděl.

„Vaše veličenstvo, královna Miya opustila své kajuty. Nevíme, kam zmizela,“ přišla zpráva od jednoho z Chameleonů chránícího mou ženu. „Vzala s sebou Aynu.“

Zlostně jsem udeřil pěstí do opěradla. Nepolapitelná Miya se znovu vrací ke starým trikům! Doufal jsem, že spolu budeme moci probrat mnoho důležitých záležitostí, ale po bitvě s Královnou a sporu s ostatními pravdohledačkami byla Miya extrémně unavená a nedokázala skoro stát na nohou. Přes Temnou matku mi má žena vzkázala: „Má síla značně vzrostla. V říšské hierarchii pravdohledaček jsem postoupila na třetí místo.“ Pak se odebrala do své kajuty, vzala si dávku krystalů a oddala se krystalovému snění. Jakmile se probudila, ihned zmizela a vzala s sebou mou služku.

„Korunní princi Georgi, příchozí hovor z říšského vojenského štábu.“

Dal jsem svolení, aby nás spojili. Na obrazovce se objevil oficiální zástupce štábu, hrabě Timur royl Nayt ton Miro. Jeho sféra odpovědnosti patřila k hodnocení vojenských výkonů a výzvědných operací proti nelidským rasám. V podstatě bez pozdravu se okamžitě zeptal na výsledek bitvy v systému D56KT.

„Nepřítel ztratil sto šedesát sedm bitevních lodí typu Behemot, přibližně čtyřicet Kladivounů a okolo dvou set malých lodí. Potom se rozhodl z bitvy ustoupit a schoval se na místo, kam za ním nemůžeme. Nechali zde však svou vlajkovou loď. V tuto chvíli probíhá útok na Královnu za pomoci alfa isejeckých výsadkářů, ale neskutečné rozměry lodě a ohromující počet obránců nám nedovoluje bitvu pokládat za ukončenou. Isejekové ztratili při výsadcích na Královně více než šest milionů vojáků a dodávají další divize výsadkářů, aby mohli proniknout do lodi hlouběji. Dvanáct Trií je zaměstnáno přivážením posil. Každá z lodí dokáže přivézt až čtyři sta tisíc kudlanek a vysadit je do toho mlýnku na maso.“

„Počet ztrát isejeckých vojáků mě vlastně vůbec nezajímá,“ odbyl mou zprávu hrabě. „Roj má k dispozici miliardy jedinců připravených pro boj a ztrátu několika milionů kudlanek v podstatě nepocítí. Zajímá mě něco úplně jiného. Především, komu připadne Královna, jakmile bitva skončí? Za druhé, kolik lodí zbylo Státu Unatari po bitvě mimo lodě Isejeků? Za třetí, komu budou náležet systémy očištěné od cizáků? Za čtvrté, co se stalo s bitevní lodí Oranžový majestát, která dříve náležela lidem? Právě na tyto otázky chce znát říšský štáb odpovědi. Odpovězte na ně v daném pořadí.“

„Při optimistických odhadech dostaneme cizáckou vlajkovou loď pod naši kontrolu do tří týdnů. Realističtější odhady ukazují spíše na dva až tři měsíce. Okamžitě a jasně jsem oznámil, že loď patří mě a nikdo, ani Roj, ani Říše, ani jeden z velkých rodů proti mému nároku nic nenamítal. Takže otázku, komu bude po bitvě Královna náležet, považuji za vyřízenou. V bitvě má spojená flotila přišla o tři bitevní lodě a další dvě musí podstoupit kompletní opravu, kvůli čemuž se na několik měsíců nebudou moci připojit k mé flotile. Přišel jsem navíc o dvacet šest těžkých křižníků a sedmačtyřicet lehkých. Ztráty na lehkých lodích dohromady čítají osm stovek.“

„Hmm… Upřímnou soustrast…“

Muž si zamyšleně sejmul čepici a začal ji kroutit v rukou. Já pokračoval dál:

„Otázka, komu náleží osvobozené systémy, by měla být probrána s královnou Roje Nai Igir. V podstatě však nemůžeme nic namítat, pokud si Isejekové systémy zaberou pro sebe. Vlastně všechny systémy osvobodili iseječtí výsadkáři a lze se k nim dostat jen skrz vesmír hmyzáků. Pokud Roj nabídne Unatari za některé ze systémů kompenzaci, půjde vlastně jen o projev jejich dobré vůle. Hmyzáci však mohou pokládat samu Královnu jako dostatečnou kompenzaci. Co se týká Oranžového majestátu, ten byl na konci bitvy zadokován na jednom z Mamutů a nepoškozen odletěl zároveň s letadlovou lodí ze systému pryč.“

Hrabě chvíli přemýšlel, pak si nasadil čepici, podíval se mi přímo do očí a tvrdě požadoval:

„Jménem říšského štábu vyžaduji, aby Stát Unatari okamžitě ukončil blokádu flotily Zeleného rodu v systému Forepost-31. Flotila vyletí k nově osvobozeným systémům a bude figurovat jako protipól k nyní značně posílenému Roji. Říše si pak může vyžádat svůj díl systémů.“

Své rozhořčení jsem téměř nedokázal skrýt. Štáb otevřeně zasahoval do vnitřního konfliktu Říše a dával doporučení, které jasně protěžovalo jednu ze stran? Lobbisté Zeleného rodu tento návrh nejspíš protlačili, aby zachránili svou ke zkáze odsouzenou flotilu.

„Obávám se, že něco takového není možné, hrabě, pokud se tedy celá flotila Zeleného rodu okamžitě nevzdá a nepřejde pod mé velení,“ usmál jsem se.

„Zelený rod s ničím takovým nikdy souhlasit nebude,“ pronesl muž a zavrtěl hlavou. „Ale Stát Unatari se všemi těmito ztrátami není v pozici, aby dokázal kudlanky zadržet. Budete mít velké štěstí, korunní princi, pokud vám Roj během několika týdnů nevyhlásí válku.“

„S tímto odhadem nesouhlasím, hrabě. Hmyzáci jsou mi docela loajální a já nepředpokládám, že by mi vrazili kudlu do zad. Pokud to učiní, jednoduše jejich agresi učiním přítrž. Zelený rod je však s Unatari ve válce a já jsem nedostal jediné ujištění, že mí nepřátelé nevyužijí situace a nepřivlastní si mé nechráněné systémy. Jsem na nějaký čas uzavřený hluboko ve vesmíru cizáků a nemohl bych se jejich útoku bránit. Kromě toho, pokud by se Říše chtěla zachovat podle vašeho návrhu, by tento čin zničil důvěru, kterou hmyzáci k lidem cítí, což by dalo Roji dostatečný důvod porušit naše dohody a Královnu si přivlastnit.“

„Hmm, ano. V tom s vámi souhlasím. Skutečně bychom měli nejdříve počkat do doby, než bude cizácká vlajková loď obsazena a plně pod kontrolou Státu Unatari. Zbytek mých slov však zůstává v plné platnosti. A nejde jen o můj názor. Štáb je skutečně plný obav. Během posledního roku se Roj velmi nebezpečně rozrostl téměř do dvojnásobné velikosti, když získal systémy Aritů. Roji navíc přibude devět systémů doteď obsazených cizáky. Pokud si k tomu přičteme i záměr hmyzáků přivlastnit si dalších dvacet systémů z cizáckého vesmíru a dobře víme, jak rychle se dokážou množit a začleňovat do své společnosti nejrůznější planety… Brzo bude mít Říše souseda, se kterým si nebude moci poradit. Dosud Isejeky tlačili cizáci, a proto se hmyzáci chovali umírněně. Teď je však hrozba Roji značně snížena a to především díky vašim vítězstvím proti cizákům, korunní princi Georgi. Nikdo teď už nedokáže Isejeky zastavit. Nejsme jediní, kteří si toho všimli. Dnes odeslali Mechanoidi vévodkyni Ovelle royl Stok ton Miro oficiální depeši, že odmítají zůstávat v područí Modrého rodu a chtějí se připojit k Roji. To je velmi zlé znamení. Nelidské rasy už nepokládají Říši za nejsilnější vojenskou sílu Galaxie. Uvnitř našich hranic máme pětadvacet nelidských ras a každá z nich cítí vůči Říši nějakou křivdu. Některé mají dokonce ambice získat část našeho území. Za žádných okolností jim nemůžeme umožnit Říši opustit a přidat se k jinému mocenskému centru. Z toho důvodu dávám Státu Unatari maximálně dva měsíce, aby Královnu obsadil a převezl ji do svého domovského systému. V tu chvíli Říše oficiálně oznámí svůj nárok na polovinu systémů osvobozených od cizáků.“

Jakmile hrabě Timur royl Nayt ton Miro hovor ukončil, zeptala se mě Katerina opatrně:

„Bratranče, proč jsi mu řekl, že zabrání Královny bude trvat takovou dobu, když už ji máme pod kontrolou? Navíc jsi hraběti sdělil počet ztrát celé flotily včetně lodí Roje a ne pouze naše ztráty. Vždyť máme k dispozici daleko více lodí, než si myslí!“

„Katerino, o Královně ani o našich ztrátách jsem nelhal. On prostě jen nesprávně formuloval své dotazy a mě zajímala jeho reakce. Postupně se vybarvuje zajímavý obrázek. My tu bojujeme s cizáky, chráníme celé lidstvo, vypořádáváme se se ztrátami a tak dál. Za našimi zády však ostatní říšské síly už vyškrtly Unatari ze svých plánů a hrají si své hry, aniž by braly v potaz naše zájmy…“

Sestřenka kývla a zamyšleně přidala:

„Dostali jsme na vyřešení našich záležitostí dva měsíce, což není mnoho času. Co se může za tu dobu změnit?“

Má umělá asistentka vstoupila do místnosti a já ji přivolal:

„Bionico, říkala jsi, že bys dokázala zopakovat sabotáž na vodě a zásobách flotily Zeleného rodu. Právě teď je čas to provést.“

Androidka rychle přikývla.

„Ano, vaše veličenstvo. Připravím rozkazy androidům přítomným v jejich flotile. Přišla jsem za vámi však z jiného důvodu. Probírala jsem se nahromaděnými zprávami a objevila jsem jednu, která by vás měla velmi zajímat. Máte ji označenou.“

Otevřel jsem si interface pro příchozí zprávy a okamžitě spatřil jednu označenou červenou barvou, která přišla od mé bývalé asistentky Nicole ton Savoii.

Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle!

Pokládám za svou povinnost vás informovat, že váš bratr, hrabě Roben royl Inoky ton Mesfelle je v kritickém stavu. Jeho doktoři mu jednomyslně dávají maximálně týden života. Hraběnka Verena si po obdržení této lékařské zprávy dlouze promluvila s vládkyní Oranžového rodu, načež vydala zákaz jakéhokoli rozšiřování informací o Robenově zdravotním stavu. Všem nařídila, aby se chovali, jako by se nic nedělo.

P. S. Díky za tip ohledně Himory! Už se nám ji podařilo obsadit a připojit nazpět pod říšskou vládu.

Velitelka flotily perimetru Sektoru osm

Nicole ton Savoia

Podíval jsem se na čas, kdy byla zpráva odeslána: před devatenácti hodinami.

„Všem lodím spojené flotily, pozor! Flotila Yayho zůstane v tomto systému a bude krýt tucet Trií. Zbytek lodí, včetně dvou Trií, se připraví. Za třicet minut vyrazíme směrem k Tesse!“

Spěchali jsme, jak nejrychleji jsme mohli, nicméně jsme však museli vzít zavděk objížďkou nestabilním systémem Sigur, protože cesta přes Himoru nebyla ze zřejmých důvodů pro mou flotilu otevřená. I na této cestě však bylo něco pozitivního: Oranžový rod se až do chvíle, kdy se má sjednocená armáda vynoří z warpového tunelu na Tesse, o pohybu flotily nic nedoví. Objevili jsme se přibližně 290 kilometrů nad povrchem planety Tesse-III (přesně na tomto místě Mechanoid Jedenáct na mou žádost „zakotvil“ a předal nám souřadnice pro warpový skok hodně vzdálené od místního warpového majáku).

Nejdříve jsem si vyžádal spojení s Nicole ton Savoia, abych předešel zbytečným vojenským roztržkám s flotilou Sektoru osm. Velitelka přijala můj hovor téměř okamžitě.

„Korunní princi Georgi, přijměte prosím mou nejhlubší soustrast…“

Sevřelo se mi hrdlo. Takže jsem to nestihl. Roben zemřel.

„Kdy k tomu došlo, Nicol?“

„Váš starší bratr korunní princ Roben royl Inoky ton Mesfelle není od dnešního rána mezi živými. Zrovna teď se nacházím v létajícím paláci na pohřebním obřadu. Urnu s popelem hraběte právě umístili do kolumbária. Vdova zrovna teď pronáší svůj projev. Poslední řeč pronese vévodkyně Silva royl George ton Mesfelle. Za chvíli bude řada na mně.“

„Počkej, Nicol. Něčemu vůbec nerozumím. Roben zemřel dnes ráno a už je zpopelněn a pohřben? K čemu ten spěch?“

„Sama tomu nerozumím, ale taková je vůle nové vládkyně systému Tesse, hraběnky Vereny.“

„Chápu. Budu spěchat, abych se tam ještě před koncem obřadu dostal. A ano, Nicol, nařiď svým lodím, aby se nepřibližovaly ke třetí planetě. Vojáci obsluhující protiletadlové systémy si mohou jít na následující dvě hodiny odpočinout. Nechci smuteční obřad změnit na krvavou lázeň.“

„Nerozumím vám, korunní princi. Kde právě teď jste?“

„Pokud si vezmeš dalekohled a podíváš se přímo nahoru, měla bys spatřit tři zářivé body, patnáct o něco menších bodů a několik úplně malinkých skvrnek. To je má flotila.“

Zaslechl jsem, jak si Nicole potichu zanadávala, a proto jsem si pospíšil s vysvětlením.

„Nemám v úmyslu s tvou flotilou bojovat, nemáš se čeho bát. Lodě mé flotily se dnes do žádné bitvy nezapojí. Vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Silva se taktéž nemusí ničeho obávat. Vážím si skutečnosti, že se přiletěla s mým bratrem naposledy rozloučit a není v mém plánu ji zatknout. Přišel jsem se rozloučit s Robenem a to je vše.“

O hodinu a půl později se na přistávací ploše objevilo dvacet velkých raketoplánů s unatarskými emblémy. Nikdo se nám nesnažil zkřížit cestu. Čtyři sta po zuby ozbrojených Alfa Isejeků nabarvených červenými a jedním nebo dokonce dvěma bílými pruhy na svých krunýřích pevně stálo po obou stranách chodníku vysypaného zlatým pískem. Stejný počet vojáků v těžkých brněních se pohyboval po ostrově. Vojáci ani na sekundu nesklonili zbraně a pozorně sledovali nepřátelské vojáky v oranžových uniformách.

„Korunní princi Georgi, necítím žádné bezprostřední nebezpečí. Někteří hosté obřadu a jejich bodyguardi cítí strach a zvědavost, zatímco ostatní obdivují demonstraci vaší síly. Jsou tu i tací, kteří by se ani na sekundu nerozpakovali odpřisáhnout vašemu veličenstvu věrnost, pokud byste se jich zeptal.“

„Na to bude čas později. Nejdřív vystupme z raketoplánu. Katerina bude po mé pravé ruce a Likanna po levé. Marian Sabati s Florou o několik kroků za námi. Jděte pomalu, abychom dávali najevo naši sebejistotu a moc.“

Vojáci Oranžového rodu si od našeho procesí udržovali bezpečnou vzdálenost. Ušli jsme asi dvě stě kroků, když jsem zvedl ruku a skupina se zastavila. V dálce seděla pod nějakými keři malá dívka s oříškovými vlasy. Vypadala zničeně. Rázně jsem vykročil jejím směrem.

Millena Mayer

Věk: 9

Rasa: člověk

Pohlaví: žena

Třída: mystik

Úspěchy: přinašečka úspěchů

Sláva: 1

Postavení: 3

Předpokládaný názor na tebe: neznámý

Dívka vypadala žalostně. Obličej zamazaný slzami, pod očima se černaly velké kruhy, u nosu zasychala krev a třásly se jí paže. Neměla ani dost sil, aby se postavila, když jsem se k ní přiblížil. Millena dokázala jen zvednout hlavu a s výrazem naprosté rezignace se podívala na dvě silnější pravdohledačky.

„Před rokem by mě Millena porazila. Teď jsem však stokrát silnější než ona.“

„Není potřeba se chvástat, Florianno. Během roku jsi byla přítomna mnoha vítězstvím mé flotily, které tě nabily takovou silou, že by ani nebylo možné nezesílit. Chudák malá Millena dnes přišla o svého pána a je ve zbědovaném stavu.“

„Zbědovaná je ještě slabé slovo,“ odfrkla si Marian Sabati. „Je blízko smrti a brzy nejspíš skutečně zemře. Není to poprvé, co se dívám na někoho v jejím stavu. Slabá pravdohledačka, která ztratila svého pána a nedokáže najít nový zdroj energie, rychle vyhasne. Není to hezký pohled.“

„Nemůžeš ji dát trochu energie?“ zeptal jsem se Marian, ale ta jen zakroutila hlavou.

„Nemá to smysl. Dá se to přirovnat k nalévání vody do bezedného kýblu. Veškerá energie, kterou bych jí předala, okamžitě vyteče ven.“

Mezitím mladá umírající dívka sebrala dostatek sil, aby něco řekla. Napjatě jsem zaslechl její téměř neslyšitelná slova:

„To ona ho zabila.“

„Koho máš na mysli? Vévodkyni Silvu?“

Koutkem oka jsem zachytil jakýsi rychlý a rozmazaný pohyb, uslyšel jsem chroptivé zaskučení a… asi metr od Milleny padl na zem jeden člen rasy Ravaashů s dýkami v rukou. Tělo měl rozseknuté na dvě poloviny. Phobos zpoza svého opasku vyjmul složený kus látky a opatrně otřel zakrvácenou a takřka neviditelnou Rosssovu horní končetinu. Popori de Cacha se zviditelnil, nahnul se nad svého padlého příbuzného a pronesl:

„Jde o bodyguarda baronky Vereny. Před rokem věnoval korunní princ Georg svému bratru tři Chameleony a Roben je předal manželce. Někde poblíž by se měli pohybovat další dva. Pokud to bude možné, žádám vás, abyste je nezabíjeli. Jen je ochromte. Nás Ravaashů je už tak dost málo.“

Popori de Cacha zopakoval posledních pár vět v jazyce Isejeků a pak se znovu zneviditelnil. Malá Millena dlouho hleděla na zbytky jedince, který se málem stal jejím vrahem, a následně odpověděla na mou dřívější otázku. Tentokrát mluvila naprosto jasně a dokonce zašla do detailu:

„Nikoli vévodkyně Silva. Svého manžela zabila baronka Verena. Když byl Roben mimo sebe, do krku mu stříkla pomalu účinkující jed. Stála jsem vedle něj, ale nemohla jsem nic dělat. Drželi mě její bodyguardi. Zkroutili mi paže a přinutili mě sníst krystaly, abych nic neviděla a nemohla se jim plést do cesty. Pak mě strčili do jakéhosi pokoje a zamkli mě v něm. Věděli, že zemřu krátce po korunním princi Robenovi a chtěli, aby má smrt vypadala přirozeně. Když můj pán zemřel, podařilo se mi z pokoje uniknout, ale měla jsem energii jen na to, abych se doplazila sem do parku.“

„Můžeš si nabrat něco ze mě?“ zeptal jsem se, ale Millena jen zavrtěla hlavou.

„Vaše veličenstvo má s sebou dvě silné pravdohledačky a já si energii přivlastnit nemůžu.“

„Táto, já bych mohla být její novou paní!“ prohlásila Likanna a postoupila rozhodně vpřed.

Oblečena do černého smutečního roucha se zlatou korunkou na smaragdových vlasech vypadala má dcera skutečně majestátně jako opravdová princezna Říše. Millena zvedla oči a potichu kývla.

„Floro, Marian, nabijte Milleně energii. Popori de Cacho, potřebuji, abys zajistil, že jisté letadlo z létajícího paláce neodletí. Velice rád bych si s Verenou promluvil.“

Když jsem došel na místo, všichni mě již očekávali. V hlavním sále luxusního paláce se nacházelo mnoho aristokratů Oranžového rodu, politiků a známých podnikatelů z Tesse. Na drahými kameny vykládaném trůnu, který kdysi patřil Robenovi royl Inoky, slavnostně seděla vévodkyně Silva, vládkyně Oranžového rodu. Její bodyguardi se vzdali svých zbraní a netečně pozorovali, jak sál zaplňují unatarští vojáci. Přišel jsem blíž a vévodkyni Silvu pozdravil podle dvorní etikety jakožto vyššího aristokrata říšské hierarchie.

Ona mě však vůbec nezajímala. Na menším trůnu v dlouhých černých šatech třpytících se vykládanými diamanty seděla hraběnka Verena. Nová vládkyně systému Tesse se tvářila plaše. Bez jakéhokoli přehánění musím říct, že je Verena úchvatně krásná. Dala by se nazvat vzorem ženské krásy. Vdově mého bratra zvládne konkurovat jedině Miya nebo Astra a i ty dvě, to musím bohužel přiznat, by s Verenou v soutěži o královnu krásy prohrály.

Najednou však… kouzlo půvabu opadlo. Oči sedící krásky se strachy roztáhly. Její rty se nervozitou sevřely a začaly se jí třást paže. Na trůnu nyní seděla neskutečně unavená, téměř ztrhaná a vyděšená žena. Otočil jsem se, abych zjistil pravý důvod této dramatické změny. Za vyrovnanými řadami mých tělesných strážců vešla do sálu sebevědomě Millena. Verena nejdřív nechápala, jak je něco takového možné a na tváři se jí objevil nešťastný výraz.

Pevně jsem se podíval na vražedkyni mého bratra a řekl:

„Vereno, mám na tebe jen jednu otázku. Proč?“

Vdova otočila hlavu mým směrem a skrz chvějící se rty procedila:

„Můj malý chlapeček zemřel před šesti dny. Zemřel mi v náručí a to i přes všechny snahy doktorů. A můj muž… to hovado nezřízeně chlastalo, užívalo si, smálo se a ani nechápalo, co se vlastně stalo. Během posledního roku nenastal snad ani den, kdy by byl střízlivý.“

Po tomto výroku jsem se téměř neudržel… Ihned jsem se otočil na tři pravdohledačky za mými zády. Jejich verdikt zazněl jednohlasně:

„Ona lže!“

„Ona lže!“

„Ona lže!“

Millena Mayer, která se přímo před mýma očima zotavovala, postoupila vpřed, ale dívku předběhla Marian Sabati, která nám přeříkala vše, co si v myšlenkách obžalované přečetla:

„Verena tento zločin plánovala už dlouhou dobu. Už od chvíle, kdy vyšlo najevo, že je její syn nemocný a může zemřít. Verena neměla na početí dalšího zdravého dítěte s Robenem naději. Na to první čekala déle než deset let, a proto jasně věděla, že další mít nebude. Doktoři Robenovi předpovídali o něco kratší život, než je u lidí normální. Verenina budoucnost tedy velmi záležela na tom, kdo zemře dřív: její manžel nebo syn. Pokud by zemřel dřív Roben, stala by se jako jeho žena regentkou do doby, než korunní princ Georg royl Roben dospěje, čímž by získala celý systém Tesse pro sebe. Pokud by následně zemřelo i dítě, systém by jí zůstal. V případě, že by však nejdřív zemřel Georg royl Roben, situace by se diametrálně změnila. Až by zemřel Verenin manžel, a jeho smrt se už nějaký čas zdála být velmi blízko, nezískala by Verena vůbec nic. Podle říšského práva by se veškerý majetek korunního prince Robena rozdělil mezi jeho bratra a sestru, neboli mezi dvojčata Violettu a George. Verena něco takového nemohla dopustit, a proto dlouho dopředu svůj čin naplánovala. Když jí v náručí zemřel její chlapec, vpravila opilému Robenovi pomalu účinkující jed. A po pár dnech od Robenova pohřbení plánovala oznámit smrt svého syna.“

„To je všechno velice pěkné,“ pronesla Verena a o pravdivosti celého příběhu se nijak nepřela. „Ano, už dlouhou dobu jsem to plánovala. No a co? Vždyť ty sama, Marian, si zabila svého pána, ukradla dvacet miliard z trezoru Oranžového rodu a za ty peníze sis koupila amnestii a ochranu v jiné části Říše. A nikdo, ani vládce Unatari, ani vévodové, dokonce ani císař si už na tvé činy nevzpomene. Proč jsem tedy já ta špatná? Zbude mi o něco víc peněz, než jsi kdy ty měla a k tomu vládnutí systému Tesse. Řekněte mi tedy svou cenu a vypadněte.“

Drzost a otevřená hrubost, kterou předváděla, mě zaskočila. Díky tomu, že zbohatla na smrti svého manžela, Verena předpokládala, že jí peníze pomohou vraždu vykoupit. A to i přes to, že podle říšského práva existoval za napadení korunního prince jen jediný možný trest: smrt.

„Jakou roli v tom hrál Oranžový rod?“ zeptala se nahlas má sestřenice Katerina royl Unatari a otočila se na pravdohledačky.

Vévodkyně Silva royl George ton Mesfelle, žena středního věku, která dosud neřekla ani slovo, se začala na trůnu ošívat, ale byla nucena odpovědět:

„Neměla jsem s vraždou nic společného. Před několika dny mi však Verena ton Mesfelle pověděla, že se manželovo zdraví zničehonic hodně zhoršilo a mluvila o jeho možné brzké smrti. Z důvodu zhoršeného stavu korunního prince Robena žádala mé oficiální potvrzení jejího statutu vládkyně a ujistila mě o své loajalitě vůči Oranžovému rodu. Podle ní si Tesse mělo zachovat stejnou politickou příslušnost, jakou zastávalo doposud. Dala jsem tedy svůj souhlas. Později jsem obdržela zprávu o úmrtí korunního prince Robena royl Inoky ton Mesfelle a přiletěla jsem se zúčastnit smutečního obřadu.“

Všechny pravdohledačky potvrdily, že vládkyně Oranžového rodu nelže a se smrtí mého bratra nemá nic společného. Vévodkyně Silva se okamžitě uklidnila a neočekávaně oznámila, že jakožto nejstarší člen rodiny Mesfelle jak věkem i titulem, musí o osudu Vereny rozhodnout ona. Vdova se naráz zaradovala a přišlo mi, že na svou sousedku dokonce mrkla. Já však pozorně poslouchal, protože jsem nemohl dovolit, aby Robenova vražda unikla trestu.

Vévodkyně se postavila a majestátným hlasem prohlásila:

„Za vraždu následníka císařského trůnu odsuzuji obžalovanou hraběnku Verenu ton Mesfelle na smrt stětím! Rozsudek bude vykonán okamžitě!“

Přikývl jsem a za trůnem se objevil Popori de Cacha. Máchl svými čepelemi. Verena neměla čas se ani začít bát. Při všem tomto nepříjemném rozruchu jsem se především obával, že by moje dcera Lika mohla omdlít nebo zaječet. Korunní princezna Likanna se však udržela v klidu.

Když sluhové odnesli mrtvé tělo a uklízeli krev, otočil jsem se na přítomné v sále a řekl:

„Jako právoplatný dědic mého bratra korunního prince Robena royl Inoky ton Mesfelle přijímám břímě zodpovědnosti za systém Tesse. Jako právoplatný dědic mého synovce korunního prince George royl Roben ton Mesfelle přijímám břímě odpovědnosti za systém Tialla. Pohřeb Robenovy celé rodiny se odehraje za tři hodiny zde na létajícím ostrově. Vévodkyně Silvo royl George ton Mesfelle, vy a vaši lidé můžete z létajícího paláce a ze systému Tesse odletět, kdykoli se vám zlíbí. Nikdo se vám nepostaví do cesty.“

Létající palác pomalu proletěl okolo slunce, které viselo kousek nad horizontem. Smuteční oslava dospěla ke svému konci. Tři urny byly umístěny vedle sebe a hosté odcházeli domů. Katerina, Florianna a já jsme seděli na stejné verandě, kde jsme kdysi s Robenem slavili Katerinin příchod. Připadalo mi to tak dávno! V Oranžovém rodu byl tehdy ještě klid. Neobsadili jsme zatím žádného Behemota a nedošlo ani k výpravě na cizácké území. Mnoho lidí, kteří již nejsou mezi námi, tehdy ještě žilo…

Se sklenicí silné brandy v ruce jsem se zamyšleně podíval na věčný západ slunce. Létající palác se pohyboval zároveň se sluncem, které si na obloze udržovalo stálou polohu. Trápila mě jedna otázka: kdybych souhlasil a šel se s Verenou „podívat na její sbírku mušlí“, mohlo by vše dopadnout úplně jinak. Verena by se starala o našeho malého chlapce a bratr Roben by ještě žil…

„Přesně to samé běželo hlavou Vereně v posledních sekundách před její popravou. Pokud by se tehdy chovala malinko jemněji a nenaléhala tolik, kolik životů by se dalo zachránit?“

„Floro, skutečně by sis neměla číst tak osobní myšlenky. Nebo je aspoň nekomentuj,“ řekl jsem tvrdě, ale má pravdohledačka se na mě jen usmála.

Flora se stále ještě nedokázala moc smát. Výraz jejího obličeje připomínal spíš zamračení než úsměv, ale dívku ten posun velice těšil. Cítila se velmi hrdá i na to, že se jí dnes poprvé podařilo najíst bez pomoci svých asistentů. Voděodolný bryndák, který měla přes tmavé oblečení uvázaný ke krku, byl pokrytý džusem a listy salátu, to však nebylo ničím důležitým v porovnání s tím, že se dívce bez pomoci podařilo použít vidličku i lžíci!

Popori de Cacha se zviditelnil a oznámil mi:

„Tuki-tuka-de-sa, míří k vám vévodkyně Silva. Jde sama bez bodyguardů. Neobjevili jsme žádné zbraně. Mám ji zastavit?“

„Ne, jen ať přijde. Z ostrova po konci obřadu ještě neodletěla, ačkoli jejímu raketoplánu v odletu nikdo nebrání. Zjistěme, co má vévodkyně na srdci.“

Chameleon přikývl, vzal si z ovocného tácku malé jablko a znovu se zneviditelnil. Jen takřka neslyšitelný zvuk chroupání mě mohl dovést k místu, na kterém velitel mé ochranky stál. Vévodkyně Silva oblečená do těžkých černostříbrných šatů přišla až ke mně a posadila se na lavičku.

„Georgi, nalij mi trochu toho, co piješ,“ požádala stodvacetiletá žena, která vypadala maximálně na čtyřicet.

Nalil jsem brandy do sklenice a podal jí ho.

„Na památku tvého bratra a jeho rodiny!“ připila vládkyně Oranžového rodu a pomalu, ale jistě sklenici do sebe vyprázdnila. „Uf! Piješ hrozně silné svinstvo!“

Oči vévodkyně Silvy se zalily slzami. Katerina i já jsme trpělivě čekali, až náš host popadne dech a přerazí silný alkohol sklenkou džusu.

„Proč jste ještě neodletěla z ostrova, vaše veličenstvo?“ zeptala se Katerina. „Nijak jsme vám v odletu nebránili.“

Stará žena se zasmála:

„Jelikož nemám žádný důvod letět pryč. Mluvila jsem s velitelkou mé flotily, Nicole ton Savoia a ptala se jí, jakou máme šanci zvítězit.“

Vévodkyně zapnula svůj tablet a nahlas pustila odpověď velitelky flotily perimetru Sektoru osm:

„Vévodkyně, i kdyby byly naše flotily v palebné síle vyrovnané, korunní princ Georg royl Inoky zvítězí. Navíc má desetkrát víc lodí než my. Nejdůležitější věcí je to, že polovina mých důstojníků by okamžitě odmítla bojovat proti hrdinovi válek proti cizákům a možná by se dokonce přidali na jeho stranu, pokud by dostali příležitost. Korunní princ Georg slíbil, že se mých lodí na Tesse nedotkne a on své slovo vždycky dodržel. Proto jsem své flotile dala rozkaz jen čekat. Já jsem byla korunní princeznou Likannou pozvána na několik dní do jejího paláce na Tesse-III a ráda bych pozvání využila.“

„Ano, má dcera se rozhodla užít si paláce a jachtu s přáteli, mezi které patří i Nicole ton Savoia. Prázdniny korunních princezen brzy skončí a za několik dnů se vrátí na Trůnní svět. Nechme je trochu relaxovat, dokud mohou. Dal jsem volno i Bionice, Valian ton Corse a mému bodyguardu Phobosovi, kteří jsou v paláci také.“

„Nepřipadá vám to trochu… neobvyklé, korunní princi Georgi? Vždyť jsme ve válečném stavu. Přesto velitelka flotily Oranžového rodu odjíždí na prodloužený víkend s některými unatarskými důstojníky.“

„O nic víc neobvyklé než skutečnost, že si vládkyně Oranžového rodu užívá brandy s vládcem Unatari a jeho důstojníky,“ odpověděl jsem s úsměvem a dolil jí další sklenici.

„Dobrá, Georgi, budu mluvit co nejotevřeněji. Připadá mi, že je čas tu podivnou válku mezi Oranžovým rodem a Unatari, kterou začali mí předchůdci, ukončit. V naší válce nepadl jediný výstřel a můj rod přesto přišel o Sektor devět. Očekávám, že za pár dní přijdeme i o Sektor osm. Nemám pravdu?“

„Prakticky ano. Měla byste také připočíst fakt, že největší flotila Sektoru sedm spadá pod velení mého dvojčete, korunní princezny Violetty. Samotná flotila Sektoru sedm vznikla díky mému financování, a proto je mi velmi loajální.“

„Tím spíše. Dobrá, korunní princi Georgi, ráda bych si vyslechla vaše podmínky pro ukončení konfliktu.“

Katerina a já jsme si vyměnili pohledy a místo mě odpověděla má rádkyně.

„Oranžový rod předá Unatari všechny systémy Sektoru osm. Poté ihned podepíšeme mírovou smlouvu. Vévodkyně Silva royl George ton Mesfelle se přidá ke Státu Unatari a udrží si titul vévodkyně i vlastnictví systému Ulia.“

Vládkyně Oranžového rodu se na delší dobu zamyslela a pak se mě zeptala, co se stane se Sektorem sedm. Pokrčil jsem rameny a s pohledem na hrozivé černé mraky, které se objevily nad horizontem, jsem řekl:

„Když jsme byli malí, slíbil jsem své sestře Violettě, že z ní jednou udělám vévodkyni Oranžového rodu. Přišel čas, abych svůj slib splnil. Jak má sestra s titulem a s pozemky naloží, je jen na ní. Může se třeba připojit k Purpurovému rodu nebo k Unatari. Může si taky zvolit nezávislost. Má právo na jakékoli rozhodnutí…“

„Podmínky zní velmi příznivě. Abych řekla pravdu, očekávala jsem daleko méně po politickém i vojenském výprasku, které jsi nám uštědřil. Dobrá, souhlasím.“

Oranžový rod nabízí Státu Unatari příměří za následujících podmínek: Oranžový rod postoupí následující systémy Státu Unatari: Asti, Rea, Bren, Ulia, Nessi, Doky, Tesse, hlavní systém Oranžového rodu, Himora a Klesto.

V důvěrně známé nabídce jsem vybral volbu „souhlasit“ a ihned se mi před očima objevil dlouhý seznam zpráv:

Oranžový rod ztratil nadvládu nad systémem Tesse

Stát Unatari získal nadvládu nad systémem Tesse

Oranžový rod ztratil nadvládu nad hlavním systémem Oranžového rodu

Stát Unatari získal nadvládu nad hlavním systémem Oranžového rodu

Oranžový rod ztratil nadvládu nad systémem Nessi

Stát Unatari získal nadvládu nad systémem Nessi

Oranžový rod ztratil nadvládu nad systémem Ulia

Stát Unatari získal nadvládu nad systémem Ulia

…

Mezi Státem Unatari a Oranžovým rodem byla uzavřena mírová smlouva.

Vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Silva royl George ton Mesfelle rezignovala.

POZOR! Novou vládkyní Oranžového rodu se stane vévodkyně Violetta royl Inoky ton Mesfelle (77,8% hlasů)

PROCES U CÍSAŘOVA SOUDNÍHO DVORU

Jaké nádherné ráno! Po mnoha týdnech strávených ve vesmíru si začnete vážit malých radostí jako modré oblohy nad hlavou, slunečních paprsků, příjemného větříku a oku lahodícího zeleného trávníku. Seděl jsem v polohovacím křesle poblíž dokořán otevřeného okna a snídal se sestřenicí Katerinou. Naše nálada byla báječná, stejně jako počasí. Bionica mě informovala, že přišla zpráva od korunního prince Demyena royl Amelius ton Lavaelle, velitele armády Zeleného rodu, chyceného v systému Forepost-31. Konečně chtěl prodiskutovat podmínky kapitulace své flotily.

Čekali jsme jen na Marian Sabati. Účastnit se jednání na dálku bez ní by bylo velmi lehkomyslné, protože jsme korunního prince Demyena zahnali do kouta. Hlavním problémem bylo, že nejsilnější pravdohledačka Zeleného rodu, baronka Veronica ton Taki, letěla na palubě jeho vlajkové lodi, bitevníku Nesmrtelný gladiátor. Ještě před nedávnem byla považovaná za třetí nejsilnější pravdohledačku Říše, ale svou pozici nedávno musela přenechat Miyi.

„Vaše veličenstvo, přichází hovor ze systému Damir. Volá vládkyně Oranžového rodu, vévodkyně Violetta royl Inoky ton Mesfelle. Můžu ji spojit?“

Dal jsem svolení a na obrazovce se objevila Violetta oblečená do úřední róby vládkyně Oranžového rodu. Na oříškově hnědých vlasech jí ležela koruna vévodkyně.

„Gratuluji, sestro! Tvůj životní sen se stal skutečností!“ zvolal jsem zvesela, ale nesetkal jsem se s pochopením.

„Georgi, blahopřát mi můžeš později, až mi vrátíš území, které náleží Oranžovému rodu. Mám na mysli Sektory osm a devět. Dosud jsem čekala, že to uděláš sám od sebe a nebudu ti to muset připomínat, ale uběhly dva dny a ty nevypadáš, že bys na to spěchal.“

S Katerinou jsme si vyměnili překvapené pohledy a Violettě jsem odpověděl:

„Vypadá to, že jsi něco popletla, sestro. Domluvili jsme se na následujícím: pomůžu ti dostat se až na vrchol Oranžového rodu a od tebe získám finanční podporu. Oba dva jsme své závazky splnili. Ty jsi mi v těžkých časech pomohla a já z tebe udělal vévodkyni. Je to fér.“

„Tomuhle ty říkáš fér?“ vykřikla z míry vyvedená Violetta. „Z Oranžového rodu nezbylo nic než pouhý pahýl. Dříve se v následnické linii na trůn městnaly tisíce aristokratů a nyní jich zde není ani dvě stě. Nezůstala mi ani jediná planeta s obyvatelstvem čítajícím více než miliardu. Chci skutečný velký rod, ne tuhle parodii! Chci žít v hlavním systému Oranžového rodu, nikoli na předměstí vévodství!“

Violetta poslední věty přímo řvala. Na všechny její výtky jsem klidným a co nejvíce znuděným hlasem odpověděl:

„Sestro, ty a já jsme se nedomluvili na počtu systémů, kterým musí Oranžový rod vládnout a ani které konkrétní systémy musí být jeho součástí. Neexistuje možnost, abych ti dosavadní hlavní systém předal, jelikož jsem ho již přislíbil svému synu Georgovi a já nikdy své sliby neruším.“

„Ha! Jen se podívejme, jak svým slibům dostáváš! Okradl jsi mě a ještě máš odvahu se pyšnit svou ušlechtilostí. Věř mi, nenechám to jen tak, Georgi! Předám císaři oficiální stížnost!“

Obrazovka se vypnula, ale uši mi z Violettina křiku ještě několik sekund drnčely. Po mé předchozí dobré náladě nezbyla ani stopa. Především po tom, co se Katerina zasmušila a pak zamyšleně pronesla:

„Nedokážu uvěřit, že by tak zkušená hráčka politických her, jakou je korunní princezna Violetta royl Inoky, najednou začala jednat spontánně či doufala, že by váš rozhovor mohl skončit jinak. Ne, rozhodně se tě snažila vyprovokovat k odmítnutí. Díky tomu může v budoucnu vyvolat skandál. Je pro mě těžké uvěřit, že by tvá sestra dva dny seděla s rukama složenýma v klíně. Podle mě handlovala se svými sousedy, Zeleným a Purpurovým rodem, kdo jí za Sektor sedm nabídne víc.“

POZOR! Oranžový rod přestal existovat.

Příchozí zpráva mnou otřásla, ale Katerina ji přijala jako nevyhnutelnou skutečnost. Má sestřenice se nad oznámením zamyslela a předložila mi nahlas své myšlenky:

„Předpokládám, že Purpurový rod jí nabídl víc. No co. Docela chápu, proč se tak vévoda Takuro royl Andor rozhodl. Po staletí je v celé Říši Purpurový rod co do rozlohy tím nejmenším velkým rodem. Purpurákům patřily jen dva sektory: pět a šest. Vládli nejmenšímu počtu obyvatelných planet. Za šanci rozšířit území svého rodu o padesát procent vévoda Takuro tvé sestře nabídl druhé místo v následnictví na Purpurový trůn, ihned za svého nejstaršího syna. Kromě toho ustavil korunní princeznu Violettu royl Inoky ton Mesfelle ministryní zahraničních věcí. Obávám se, že časy dobrých vztahů mezi Státem Unatari a Purpurovým rodem skončily…“

Změna postavení. Názor Purpurového rodu (Říše) na Stát Unatari se zhoršil.

Aktuální názor Purpurového rodu (Říše) na Stát Unatari: +4 (vlažný)

Katerina snad vidí do budoucnosti, protože přesně tuhle situaci předpověděla. Hořce jsem se zasmál a sestřenice dodala:

„Obávám se, že tohle je jen začátek, Georgi. Při každé příležitosti tvá sestra sníží názor své nové frakce na tvou, až dojde k diplomatickému rozkolu či možná i k válce…“

Sestřenice přestala mluvit, protože do místnosti vešel důstojník. Zasalutoval a oznámil mi:

„Vaše veličenstvo, právě jsme z císařského sekretariátu obdrželi rozkaz pro korunního prince George royl Inoky ton Mesfelle, aby se okamžitě dostavil na Trůnní svět. Zpráva přišla s červeným kódem: nejvyšší důležitost.“

„Zajímá mě, z čeho mě mí nepřátelé obviňují tentokrát?“ zeptal jsem se zamyšleně, protože jsem nechápal, co se to děje. „A kdo vlastně obvinění předložil? Zelený rod? S tím jsme přece ve válce. Rodinu Lavaellů lze jen těžko pokládat za nezúčastněnou stranu. Ani Violetta to být nemůže, že? Neměla by čas a co vlastně má? Požadovat území na základě dětského slibu není dostatečně vážné pro vytvoření skutečného případu.“

„Ať už je tvým protivníkem kdokoli, půjdu s tebou, Georgi!“ postavila se rozhodně Katerina. „Potřebuješ mou podporu.“

„Korunní princi, cítím velké nebezpečí zamířené osobně na vaše veličenstvo i na ostatní, kteří se s vámi do Trůnního světa vydají. Jsem si jistá, že jde o past. Nebude pro vás z Trůnního světa cesta zpět a všichni svědci jsou již nyní odsouzení k smrti. Třesu se hrůzou z toho neštěstí, které předvídám!“

Floriannino varování znělo velmi hrozivě. Sestřenici jsem pověděl, co mi pravdohledačka sdělila a Katerina se posadila zpátky do svého křesla. Zamyšleně si mnula bradu.

„Jaký má význam chystat na tebe past a navíc zabíjet svědky tvého setkání s císařem? Musí existovat důvod, který všechny tyto činy vysvětluje. Já ho ale nedokážu najít. Jistě, Trůnnímu světu se nemusí líbit všechna tvá rozhodnutí, ale jistě není rozhořčený do té míry, že by zapomněl na tradice pohostinství a zaútočil na vládce loajálního Říši. Je tu nějaká skutečnost, kterou zatím neznáme, Georgi. Musíme té skutečnosti přijít na kloub. Třeba by nám mohla pomoci hodně silná pravdohledačka. Kde vlastně je Marian Sabati?“

„Naposledy jsem ji viděl v paláci předevčírem přibližně tou dobou, kdy hosté začali odcházet ze smuteční hostiny. Možná si vzala krystaly a spí. Na létajícím ostrově rozhodně není, strážní už prohledali všechny pokoje.“

V tu chvíli se přede mnou objevil Popori de Cacha, obě své pohyblivé oči zamířil na mě a oznámil mi:

„Korunní princi Georgi, právě se ke mně dostala informace ze systému Ulia, že před pěti hodinami prošla Marian Sabati hraniční kontrolou a odletěla mimo území Státu Unatari. Pohraniční stráž neměla žádný rozkaz ji zadržet a pustila pravdohledačku dál do říšského jádra.“

Cože? S Katerinou jsme se na sebe podívali. Marian Sabati, která byla hledaná za vraždu vládce Oranžového rodu odletěla do systému, kde by ji okamžitě zatkli? Ale proč? Z jakého důvodu vlastně odletěla? Jistě nemohlo jít o Verenino obvinění, že z trezoru Oranžového rodu ukradla dvacet miliard kreditů, nebo snad ano? Vzpomněl jsem si, že mi Marian Sabati tehdy předala osm miliard. Zbytek si asi nechala pro sebe. Bála se snad, že bych ji požádal i o zbytek peněz? To určitě ne…

„Přinese všechna unatarská tajemství Trůnnímu světu!“ vyhrkla najednou Katerina. „To je ono! Náš vývoj ve vojenské i vědecké sféře, aktuální vojenská síla, informace o dvou Quasarech a dalších lodích ve výstavbě v tajných docích. Řekne jim o ukrytém Mamutovi, o skutečném stavu naší ekonomiky, o místě, kde se nachází Královna, o naší dohodě s Rojem… Marian Sabati si myslí, že výměnou za tyto informace jí Trůnní svět udělí amnestii!“

„A to není vše, co si s sebou odnesla,“ pronesl jsem rozmrzele. „Přidej k tomu výčtu i naše plány pro vnitřní politiku, které se rozhodně nebudou líbit Modrému ani Zelenému rodu, naše tajné dohody s androidy, tajemství o Mechanoidech, tajemství o smrti vévodkyně Inessy royl George, a…“

V tuto chvíli se mi postavily vlasy na hlavě. Marian Sabati znala tajemství o tom, že se za korunního prince George royl Inoky ton Mesfelle jen vydávám! To by znamenalo, že jsem v prdeli! Nemohl jsem odmítnout císaře navštívit a první kontrola od Temné matky, která bude přesně vědět, na co se má zeptat a co hledá, odhalí… Postavil jsem se, otočil se a nepřítomným pohledem hleděl po pokoji.

„Sestřenko, potřebuji být sám a pořádně si promyslet složitou situaci, která vyvstala. Zavolej na jachtu Královna hříchu a pošli všechny tři korunní princezny na Tesse-III, aby se mohly nachystat k odletu na Trůnní svět.“

Odešel jsem do jednoho z dalších pokojů krásného paláce, vypnul obrovskou obrazovku na stěně i dohledový systém a snížil průhlednost oken na nulu. Otočil jsem se na ochranku, která mě doprovázela a nařídil jim všem, dokonce i Chameleonům, Phobosovi i Rosssovi, aby pokoj opustili a počkali na mě ve vedlejší místnosti. Dveře se za nimi skoro ještě nestihly zavřít a já jsem přešel do rohu místnosti, abych měl celý pokoj ve svém zorném poli. Už dlouho čekám na to, abych spatřil, jak to vlastně dělá.

„Miyo, potřebuju tě!“

Uběhla jen chvilka a v pokoji se zničehonic objevila skupina lidí a Chameleonů, jako by tam celou dobu stáli. Má žena oblečena do dlouhých ostře červených šatů se okamžitě zorientovala a bez okolků se ke mně otočila. V tom krátkém momentu se oba její bodyguardi stihli zneviditelnit.

„Ayno, slož zbraň, vše je v pořádku.“ Teprve až Miya pronesla tuto větu, uvědomil jsem si, že rozložitá postava v těžké vesmírné zbroji, částečně rozmazaná energetickým polem, které ji obklopovalo, je služebná mé ženy.

Ayna zacvakla pojistku na svém protipěchotním rezonátoru a zastrčila děsivou zbraň do pouzdra na opasku. V té chvíli jsem si u nohou oplátované amazonky všiml malé tmavovlasé dívky, která se tiskla k plyšovému oslíkovi.

„Deio, tohle je tvůj otec,“ představila mě Miya. „Běž za ním, dceruško.“

V hlase mé ženy, když mluvila k naší dceři, jsem ucítil něžný a vřelý tón. Malá korunní princezna však zavrtěla strachy hlavou, přiběhla ke své matce a zabořila obličej do jejích šatů. Miya se jen provinile usmála, roztáhla paže a naši dceru objala. Rozpačitě jsem se usmál, jelikož jsem nevěděl, jak na tuto situaci reagovat.

„Dobrá, sentimentální záležitosti necháme na později. Promluvme si o důležitějších věcech,“ pronesla má žena úplně jiným, chladným až kovovým hlasem. „Takže… Trůnní svět přešel do útoku. Je velice dobře, Georgi, že jsi mě ještě před setkáním s císařem přivolal. Pokud tomu dobře rozumím, Marian Sabati už utekla?“

„Zmizela před dvěma dny,“ potvrdil jsem její slova a snažil se nedat najevo překvapení z Miyiny prozíravosti. „Pořád však netuším, proč od nás odešla, nebo jak si Marian Sabati představuje, že unikne zatčení a tvrdému trestu.“

„Rozhodně nemá v plánu zatčení unikat. Naopak si myslím, že se při první příležitosti říšským úřadům sama vydá, aby ji přivedli na Trůnní svět živou a zdravou. Není ji navíc za co trestat, prostě jen vykonávala rozkaz svého skutečného pána. Ano, Georgi, Marian Sabati nikdy nebyla pravdohledačkou vévody Avalle royl Anjer. Jejím skutečným pánem je…“

„Císař!“ vyhrkl jsem v náhlém záblesku geniality.

Miya mi několikrát potichu tleskla a pogratulovala mi ke správné intuici:

„Přesně tak! Málokdo tuhle skutečnost zná. V podstatě o ní ví jen úzký kruh nejsilnějších pravdohledaček. Dokonce ani sám vévoda Avalle svou pravdohledačku nepodezříval, že by mohla pracovat pro někoho jiného. Marian Sabati je možná druhou nebo dokonce až třetí nejsilnější císařovou pravdohledačkou. Kolika psionistkám císař skutečně velí, se můžeme jen dohadovat. Spoustě. Obdiv, který Augustovým směrem putuje od miliard občanů Říše, je více než dostatečný pro obživu několika silných pravdohledaček a tuctů slabších. Během nedávného boje s Královnou, Krista, která je pokládána za služebnici vévodkyně Ovelly z Modrého rodu, přivedla čtyřicet pravdohledaček s Temnou matkou v čele. A všechny působily na totožné vlnové délce. Skutečnost, že všechny pracují pro jednoho pána, mi došla až ve chvíli, kdy jsem útočila zároveň se svojí chráněnkou, Florou.“

Nemohl jsem uvěřit svým uším. Krista je jednou z dalších císařových pravdohledaček?

„Ano, Georgi. Ale nemůžu to dokázat, protože je Krista daleko silnější než já. O Marian Sabati však už dlouho vím. Jenže mi svázala jazyk. Jejím úkolem bylo dostat se do tvého nejužšího kruhu, získat si tvou důvěru a zjistit, zda je nějaká pravda na fámách, že korunní princ Georg royl Inoky byl nahrazen mužem jménem Ruslan. Musím uznat, že s první částí úkolu se Marian Sabati vypořádala brilantně. Zabila vévodu Avalle royl Anjer, který byl dlouho trnem v oku Trůnního světa, a vyprázdnila trezor Oranžového rodu. Oba činy byly součástí jediného mazaného plánu. Ano, Georgi, Marian Sabati skutečně zabila vládce Oranžového rodu, jelikož malá Flora tehdy neměla na zabití dostatek sil. Kdysi jsem ti řekla, že se Temná matka v obvinění Marian Sabati z vraždy nemýlí. Marian Sabati však nedokázala najít žádné potvrzení tvé skutečné identity. Tvá mysl je velmi dobře chráněna.“

„A proč tedy utekla, když dosud nesplnila svůj úkol?“ zeptal jsem se překvapeně.

Miya se usmála a ukázala na Aynu.

„Ta malá špionka nemohla získat informaci přímo od tebe, a proto se začala rozhlížet po jiných možnostech. Nedokázala se dostat ani skrz Floriannu, mozek paralyzované dívky je proti čtení uzavřen stejně dobře, jako ten tvůj a ona je navíc svému pánu naprosto loajální. Marian si dokonce snažila získat Aynu. Předpokládala, že kvůli jejímu zranění z ringu jí bude za uzdravení velice vděčná. Ayna mi však při první příležitosti všechno pověděla a já ji vzala s sebou mimo dosah zuřící Marian Sabati. Špionka samozřejmě pochopila, že všechno zkazila. Proto dle rozkazu Trůnního světa z Unatari utekla, ale předem ještě posbírala všechny informace o vojenských silách nové vlády a kufřík materiálu k vydírání unatarského vládce.“

„Proč mě však Trůnní svět chce vydírat? Vždyť dělám vše, co mi císař řekl. Posiluji svou novou vládu.“

Miya začala přemýšlet a celou minutu se ani nepohnula. Po té se začala nahýbat dozadu. Jen Aynina pomocná ruka zastavila mou ženu od pádu na záda. Ayna svou paní opatrně posadila na pohovku, ale Miya se probrala a odpověděla nyní už normálním hlasem.

„Je strašně složité zjistit o plánech Trůnního světa jakékoli informace. Taková činnost sebere velké množství energie. Podařilo se mi však zjistit, čeho se císař bojí. Nejde o tebe ani o tvou skutečnou identitu. Roj sílí daleko rychleji než lidstvo.“

„No a co? Proč mě v tom ohledu z něčeho obviňují?“

„Pokud dojde k silnějšímu vnitřnímu konfliktu mezi frakcemi lidí, všechny strany utrpí těžké ztráty a vzájemně se značně oslabí. Pokud se tak stane, Isejekové mohou využít příhodné situace a zaútočit na Říši. Podíváme-li se na očekávané císařovo tažení proti Antagonistům, či na velmi pravděpodobnou ztrátu kontroly nad Zeleným rodem… V budoucnu nás nějaké konflikty rozhodně čekají. Až k nim lidstvo dospěje, je skoro jistotou, že Roj napadne vesmír lidí. Proto se štáb de facto rozhodl provést vůči Isejekům preventivní útok. Císař August je s plánem seznámen a v celé šíři ho schválil. Říše bude potřebovat území Unatari jako odrazový můstek k útoku. Navíc se taky snaží využít důvěry Isejeků v pětihvězdičkového admirála Roje, korunního prince George royl Inoky. Má v plánu nalákat isejecké lodě v unatarské flotile do pasti a naráz je všechny zničit. Právě z toho důvodu bude vládce Unatari na blížícím se soudním procesu obviněn z mnoha vážných zločinů a dostane na výběr: buď se vzdá svého teritoria a naprosto se podřídí požadavkům říšského štábu, nebo korunního prince George royl Inoky soud označí za hledaného zločince se všemi důsledky, které z toho poplynou. Vina vládce Unatari bude potvrzena nejsilnějšími pravdohledačkami galaxie, což bude více než dostatečný důkaz viny pro oči říšských občanů.“

Nic jsem neříkal a jen se novými informacemi probíral. Pak jsem se zasmál myšlence, která se mi objevila v hlavě:

„Miyo, právě jsem dostal nápad, který prostě musí vyjít! Proč jednoduše na Trůnní svět nepošleme místo Ruslana pana G.I.? On se tam jen bude bít do hrudi a prohlašovat, že o žádných porušeních říšských zákonů, ze kterých ho obviňují, nemá tušení! Prošel by kontrolou u Temné matky a nepřišly by si na něj ani žádné jiné pravdohledačky…“

Při pohledu na mrtvolný výraz tváře mé manželky jsem ztichl. Všiml jsem si také, že se Ayna natáhla pro svou zbraň a podívala se na Miyu, jakoby čekala na rozkaz. Z nějakého důvodu jsem měl pocit, že se Chameleoni přesunuli za mě, aby mi mohli svázat ruce a Ayna následně zmáčkne kohoutek své zbraně, kterou mi namíří přímo doprostřed čela. Rezonátor mi roztrhá veškerou živou tkáň na kousky. Co se mi to v hlavě objevuje za hlouposti?

V hlavě mi zazněl Floriannin hlas:

„Nejsou to žádné hlouposti. Podobné vize se občas mystikům objevují. Je to jedna z možných budoucností. Skutečně se něco takového může stát.“

Miya v myšlenkové konverzaci Floriannu podpořila:

„Přesně tak. Ruslan promluvil o zakázaném tématu a vyslovil jména, která nesmí být nahlas vyslovena. Nemůžu ho zabít, když je v těle korunního prince George. Proto mám s sebou své služebníky, kteří se o to měli postarat. Mají jasné instrukce. Situace se však změnila.“

„Nechte mě s mým manželem samotnou,“ rozkázala Miya ledovým hlasem.

Ayna a Chameleoni, kteří se zviditelnili, prakticky běželi, aby se na druhou stranu dveří dostali co nejrychleji. Vedle své matky zůstala stát jen malá Deia a držela se třásní na Miyiných dlouhých šatech. Kromě nás v pokoji nikdo nezbyl.

„Floro, můžeš dál poslouchat, ale pokud se mu pokusíš předat další informace, zemřeš bolestivou smrtí. Ruslane, možnost poslat do Trůnního světa místo tebe pana G.I. je atraktivní, ale neuskutečnitelná. Můj manžel, korunní princ Georg royl Inoky ton Mesfelle před čtyřmi měsíci zemřel. Jeho smrt byla důvodem pro druhý kontrakt. Podařilo se mi tvé vědomí dostat do jeho mozku, než úplně odumřel.“

„Jak je možné, že jsem ve svém snu s panem G.I. o něco později mluvil?“

Miya se podívala na zem a rozpačitě se usmála.

„Snažila jsem se ho napodobit, ale vůbec mi to nešlo. Znáš jeho zvyky až příliš dobře. Okamžitě jsi poznal, že jde o náhradníka. Byl to hloupý nápad, a proto jsem ho už neopakovala.“

Nabral jsem do plic více vzduchu a snažil sebrat co nejvíc sil, abych mohl položit otázku, která teď pro mě byla nejdůležitější:

„A co teď? Až kontrakt skončí a já se vrátím do mého těla, korunní princ Georg royl Inoky prostě zemře?“

Rusovláska odhlédla a několik sekund nic neřekla. Následně téměř neslyšitelně odpověděla:

„Nemáš se kam vrátit, Ruslane. V restauraci jsi zemřel. Prášky, které jsi na konci našeho rozhovoru polkl, obsahovaly smrtící jed. Musela jsem to provést, abych dokázala tvé vědomí přenést do těla korunního prince George royl Inoky. Teď jsi skutečným korunním princem Říše a Ruslan je nadobro pryč.“

Novinky jsem přijal docela dobře. No, nepopírám, že došlo k dvacetiminutové až hysterické epizodce plné nadávek, nenávistného křiku a slibů provést Miyi několik vážně nechutných věcí. Dokonce jsem jí dal několik facek. Přijde mi, že jen přítomnost malé Deiy, absolutní pokora a přijetí jakéhokoli trestu, zachránilo vražedné rusovlásce život. Řekl bych, že právě proto nechala Miya naši malou dcerku s námi v pokoji a chovala se tak pokorně.

Když se proud odporných slov zastavil, pravdohledačka klidně řekla:

„Georgi, získal jsi zajímavý život plný akce a svět, o kterém jsi vždy snil. Ten svět je skutečně reálný a můžeš si v něm dělat, co se ti zlíbí. Proč jsi teda naštvaný?“

„Proč jsem naštvaný? Zabila jsi mě!“

„Není potřeba se opakovat. Už jsi to sám několikrát řekl. Ale mrtvý muž přece nemůže jen tak chodit po pokoji a mluvit, ne?“

Když si Miya všimla, že se mi do hlavy začala znovu valit krev, raději rychle změnila tón:

„Dobrá, souhlasím, že jsem udělala něco hrozného a přijímám za své činy jakýkoli tvůj trest. Ale pro tuto chvíli navrhuji, abychom se vrátili k práci. Z důvodu tvého přivolání na Trůnní svět nehrozí konec jen nějaké videoherní postavičce, ale i skutečnému korunnímu princi Georgi royl Inoky. Na přípravu máme jen velmi málo času.“

O patnáct minut později jsme já, Miya a Katerina v klidu probírali záležitosti vesmírné politiky. Katerina ze svého pohledu situaci popsala:

„Hlavní dva důvody, proč tě císař přivolal do Trůnního světa, jsou až příliš hrozivý růst Roje a pokračující blokáda armády Zeleného rodu. Pokud do zasedání soudu zvládneme oba problémy vyřešit, nezbudou proti nám žádné vážné obžaloby. Jen maličkosti typu nedokončeného Mamuta, dohoda s androidy a tajné plány ohledně Modrého rodu. Na takovém základě nelze vládce Státu Unatari perzekuovat.“

Vyměnili jsme si s Miyou pohledy a má žena potvrdila, že má Katerina v podstatě pravdu. Krásná rusovláska ani nevzhlédla od na podlaze si hrající Deii a rozhodně pronesla:

„Musíme okamžitě spustit jednání s flotilou Prvního útoku Zeleného rodu. Má přítomnost zajistí, že se od pravdohledačky baronky Veronicy ton Taki nedočkáme žádných excesů. Teoreticky bychom ji dokonce mohli zabít. Pokud budeme s Floriannou pracovat společně, máme velkou šanci uspět. Není to však dobře načasované, protože potřebuju energii i na další záležitosti. Záležitost s Rojem si však musíš vyřešit sám, Georgi. Hmyzákům moc nerozumím. Byla jsem vycvičena jen na jejich zabíjení, nikoli na jednání s nimi.“

„Já jsem však na druhou stranu zvyklý problémy řešit raději diplomaticky. Věřím, že nejlepší možností bude Roj o plánech říšského štábu informovat a navrhnout řešení, jak se velké válce vyhnout.“

Královna hříchu ukončila dokování u obrovské orbitální pevnosti Trůnního světa. Okamžitě jsem tři malé korunní princezny vyslal v raketoplánu na povrch planety. Pak jsem si jen sedl a čekal na hovor od císaře. Nemusel jsem čekat dlouho. Asi po deseti minutách přišel z říšského sekretariátu požadavek, abychom během dvou hodin přiletěli do Stříbrného paláce. Lodi s unatarskou delegací se však ještě ani nepodařilo proletět atmosférou, když přišel hovor od velvyslance Roje Triassse Zesse. Nacházel se přímo na stanici a žádal okamžitou audienci.

„Můj princi, podařilo se mi snížit čas potřebný k přistání a letu do císařova paláce,“ pronesl Popori de Cacha. „Pozvěte Triassse Zesse k setkání v našem raketoplánu.“

Velvyslanec Roje okamžitě souhlasil a třímetrová sněhobílá kudlanka s tmavomodrou šerpou táhnoucí se přes krunýř se vtlačila dveřmi raketoplánu dovnitř. Raketoplán od Královny hříchu nestihl ještě daleko odletět a Alfa Isejek hned napodobil lidskou úklonu a pronesl:

„Korunní princi Georgi royl Inoky ton Mesfelle, Roj vám děkuje za varování před plány říšského štábu. Nai Igir se seznámila s důležitými informacemi a promyslela si váš návrh na zachování svého vědomí v těle androida.“

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +15

Změna postavení. Názor rasy Isejek na vaši osobu se zlepšil.

Názor rasy První Isejek na vás: +27 (přátelství)

„A jak se královna Roje rozhodla?“ zajímal jsem se.

„Nai Igir vám děkuje, že se tolik staráte o její osud, ale musí odmítnout. Filozofie Isejeků přikazuje nelpít na starém a neustále se měnit a pokračovat kupředu. Královna Roje tedy své vědomí tělu androida nepředá a nechá otevřenou cestu pro nového vládce. Podle zákonů Roje bude nový vládce nejpopulárnějším Isejekem z královnina nejužšího kruhu. Za tři dny Nai Igir snese svou snůšku, a proto je královna ve spěchu. Ve své zprávě vám posílá nápad, jak tuto situaci vyřešit.“

S těmito slovy se velvyslanec Roje hluboce uklonil a podal mi jakousi zapečetěnou trubici. Má ochranka neznámý předmět pro jistotu oskenovala, ale vypadal bezpečně. Z jedné strany jsem odstranil zátku z leštěného kamene a z trubice vytáhl svitek. Rozbalil jsem ho. Polovina textu vyrytého do tenké kovové fólie byla vyplněna symboly Isejeků. Druhou polovinu textu jsem si mohl přečíst, protože byla napsána lidským jazykem. Při přečtení mi obočí překvapením vystřelilo vzhůru. Poté, co jsem si celý text třikrát pozorně prošel, podal jsem svitek Phobosovi, aby mohl posoudit kvalitu překladu. Bodyguard mi potvrdil, že oba texty říkají totéž.

„Není tu vyznačené žádné časové období,“ poukázal jsem.

Triasss Zess se znovu uklonil a vysvětlil:

„Zákony Roje říkají, že naši vládci vládnou doživotně. Nai Igir je výjimkou z důvodu naléhavosti naší situace.“

„Pak souhlasím, že se stanu novým vládcem Roje a spojím území Isejeků s územím Státu Unatari. Jsem připraven složit přísahu, že budu celou svou mocí chránit občany spojených vlád, bez ohledu na jejich rasu.“

Před očima mi proběhlo množství systémových zpráv, které mi předložily změny suverenity u mnoha systémů, ke kterým po mém souhlasu dojde. Okno s nabídkou jsem však zavřel a s úsměškem řekl:

„Triasssi Zessi, souhlasím, ale rád bych své rozhodnutí veřejně ohlásil až při setkání s císařem. V té chvíli se totiž novina bude rovnat bombě a smetu s ní všechny plány mých nepřátel.“

„Jakkoli si budete přát, můj králi! A díky tomu, že vše probíhalo podle plánu, nebudu již toto dále potřebovat,“ pronesla kudlanka, sáhla za svůj krk a z mezery mezi chitinovými vrstvami vytáhla kulatý předmět. Podala ho Popori de Cachovi. „Je to velmi silná výbušnina. Roj přece nemohl dovolit, aby invazní armádu vedl nejlepší říšský velitel.“

Při mé druhé návštěvě Stříbrného paláce jsem se cítil jaksi divně. Nepociťoval jsem žádný dětský úžas nad velkolepostí pokojů. Chyběla mi jakákoli bojácnost před nejmocnějšími tohoto světa a dokonce ani sám císař ve mně nevzbuzoval pocity úcty či nepřekonatelné tužby padnout na kolena. Ještě před rokem jsem k němu vzhlížel jako k bohu, který dokáže jedním mrknutím ukončit životy miliard lidí. Muž stojící přede mnou však vypadal jako prastarý a nemocemi prolezlý dědek, který je z mnoha let vladaření neskutečně unavený, ale pořád se tvrdohlavě drží moci, jelikož díky tomu udržuje své vetché tělo při životě.

To samé jsem mohl říci o kterémkoli přítomném vládci velkého rodu. Před rokem by mi každý z vévodů připadal jako člověk třímající obrovskou moc, ale teď jsem před nimi v sobě nedokázal vyvolat žádné pocity podřízenosti. Co tu mám vlastně obdivovat? Vévodkyně Ovella byla mladou čarodějnicí, kterou pravdohledačka Krista dosadila na trůn Modrého rodu a využívala ji jako loutku. Vévoda Takuro z Purpurového rodu nebyl špatný stařík, ale dobře chápal, že jeho čas je už ten tam. Dále tu seděl vévoda Amelius ton Lavaelle, který se nijak nesnažil skrýt svou nenávist vůči mně. Zasmál jsem se, protože jsem si představil, jak se bude vládce Zeleného rodu za chvíli tvářit.

„Georgi, přijde mi, že je tvá veselost nepatřičná,“ pronesl tvrdě císař August royl Toll ton Akad a usadil se uprostřed dlouhého stolu. „Je proti tobě vzneseno mnoho obvinění a některá jsou velmi vážná. Tentokrát je přečtu já sám.“

Katerina mi pod stolem poklepala na nohu, abych se tvářil seriózně. Na císaře jsem kývl a snažil se z obličeje vymazat hloupý úsměv. Po pravé ruce císaře seděla Temná matka a po levé právě usedal vesmírný maršál říšské flotily Abram Kovel.

„Georgi, posuňte si korunu, naklání se na pravou stranu. Kamera tak není úplně ve středu,“ ozval se hlas Popori de Cacha z miniaturního sluchátka v mém uchu. Pozoroval celou událost díky kameře umístěné mezi velkými rubíny mé koruny. Korunu jsem si tedy upravil.

„No, kvórum bychom měli mít. Tak tedy začněme,“ pronesl August a zeptal se mě, zda chápu, proč jsem předvolán k soudnímu procesu u císaře.

„Abych řekl pravdu, ne tak úplně, vaše císařské veličenstvo. Vše jsem učinil, abych zajistil bezpečnost Říše a jednal jsem dle vašich rozkazů, císaři Auguste. Dokonce jsem ani nijak nebránil Marian Sabati v práci, jelikož je hledaná pravdohledačka vaší osobní psionistkou a jednala dle vašich rozkazů. Čas od času její činy vybočily mimo hranice říšského práva, například když zavraždila vládce Oranžového rodu, vévodu Avalle royl Anjer ton Mesfelle, nebo když vykradla trezor toho rodu. Ani tehdy, když sabotovala mou loď uprostřed bitvy s cizáky, či při sběru informací o mé vládě. Stále jsem však své lidi držel zpátky a nijak proti vašemu špehu nezakročil, můj císaři.“

Znovu jsem nedokázal udržet vážnou tvář, když jsem sledoval, jak August nezvládl zachovat klidný výraz a vypadá rozčileně. Předpokládám, že mnohá obvinění, která císař plánoval předložit, byla spojena s činností Marian Sabati. Já však jednal s předstihem.

„Mám důkazy, že hledaná psionička Marian Sabati pracovala pro vaše císařské veličenstvo,“ dodal jsem, když Augustovi trvalo velmi dlouho odpovědět. „Pokud bude potřeba, můžu je předložit.“

„Ne, to nebude nutné,“ odpověděla místo svého pána Temná matka. „Setkali jsme se zde z jiných důvodů, se kterými nemá má chráněnka Marian nic společného.“

„Záležitosti, které mě zajímají, jsou daleko vážnější, než dovádění jakési pravdohledačky,“ ožil August a znovu se přidal ke konverzaci. „Georgi, jsem skutečně rozzlobený. Kvůli tobě jsou nyní Isejekové nezvládnutelní. Nezastavitelnou rychlostí se rozlézají po vesmíru a zabírají jednu lidmi obsazenou planetu za druhou. Dokonce mají kuráž si přivlastnit naše poddané! Roj je největší hrozbou Říši, a proto musí být zastaven! Přesto se ty sám k hmyzákům vtíráš a uzavíráš s nimi dohody. Předal jsi jim vojenské technologie a posílil jsi je i dalšími způsoby! Jsem z toho velmi znepokojený a požaduji vysvětlení tvých činů!“

Zde se trochu mimo své pořadí ke konverzaci připojil vládce Zeleného rodu:

„Zároveň s obviněními od císaře bych rád přidal i problém letky Zeleného rodu chycené do pasti. Byla vyslána k vašim hranicím s Isejeky právě proto, aby jednala jako protiváha k Roji, ale vládce Unatari jejich postup zablokoval! Jde na ruku našim protivníkům! Jeho jednání hraničí se zradou!“

Postavil jsem se a podíval se zpříma na vládce Zeleného rodu. S neskrývaným posměchem v hlase jsem řekl:

„Vévodo Ameliusi ton Lavaelle, rád bych vám připomněl, že je velmi hloupé v přítomnosti císaře nezřízeně lhát. Mám nezpochybnitelné důkazy, že armáda Zeleného rodu neměla s Isejeky nic do činění a že v původních rozkazech flotily nepadla o Roji jediná zmínka. Lodě Zeleného rodu mířily napadnout planety Státu Unatari, které patří do jádra Říše. Máme datový krystal s nahrávkou našeho výslechu velitele flotily Prvního úderu, Demyena royl Amelius ton Lavaelle. Můžeme ho předložit, pokud bude nutno.“

Má sestřenice Katerina bez jakéhokoli výrazu položila datový krystal na stůl. Vesmírný maršál se pro disk natáhl a chtěl ho vložit do své obrazovky. Já však jeho paži zastavil.

„Ještě okamžik. Rád bych velkoryse vévodovi Ameliovi ton Lavaelle nabídl poslední šanci odvolat své nepodložené obvinění, než si nahrávku prohlédneme. Pokud to neučiní, bude předložen důkaz promyšlených pomluv a záměrného šíření nepravdivých informací u soudu před samotným císařem. Jedná se o velice vážné provinění proti říšským zákonům a bylo by potrestáno odejmutím titulu.“

Vládce Zeleného rodu se na mě několik sekund díval, pak však pohledem uhnul a nahlas pronesl:

„Svá obvinění odvolávám! Je možné, že mě můj syn neinformoval o skutečném cílu tažení jeho flotily. Rád bych však věděl, v jakém stavu a kde právě teď je?“

„Váš syn nebo flotila?“ Nedokázal jsem se udržet a musel jsem si rýpnout. „Korunní princ Demyen byl živý a zdravý propuštěn. Předpokládám, že zatímco mluvíme, míří k Zelenému rodu. Propustili jsme i baronku Veronicu ton Taki. Neodvážil bych se zadržovat další z císařových osobních pravdohledaček.“

Reakce na poslední větu stála za vidění! V očích vévody Amelia se objevilo zmatení, vystřídalo ho překvapení a nakonec se z nich dala přečíst neskrývaná zlost. Vypadalo to, že vévoda o nasazeném špionu Trůnního světa nevěděl!

Před očima se mi objevila poloprůhledná osobní zpráva a já na ni zaměřil svůj pohled.

„Vévoda Amelius žádá vaši podporu v návrhu: Snížit postavení císaře Augusta royl Toll ton Akad. Souhlasíte? (Ano/Ne)“

Jak nádherně nečekané! Starý vévoda mě překvapil a dokonce potěšil. Málokdo má odhodlání vyjádřit nelibost k císaři takhle otevřeně. Zvolil jsem možnost Ano a sledoval, jak se tvář mého žalobce překvapeně roztáhla. Císař August se ve svém křesle opřel, zavřel oči a četl si systémovou zprávu. Je třeba říct, že se Augustovo postavení najednou snížilo o celých čtrnáct bodů na +222. Očividně vládce Zeleného rodu nežádal o součinnost v digitálním útoku jen mě.

Když August otevřel oči, překypoval zřejmým vztekem. Císař očividně nebyl zvyklý, že by se jeho body mohly začít zničehonic snižovat. Naštěstí nebyla jeho nenávist namířena vůči mně. Vládce Zeleného rodu však císařovu přísnému pohledu odolal a v odpovědi na něj se jen pousmál. Zatímco se dvojice aristokratů snažila jeden druhého pohledem uškvařit, slovo si vzala dosud potichu sedící vládkyně Modrého rodu:

„Je zde ještě jedno obvinění, které nesmí být opomenuto. Korunní princ Georg royl Inoky oficiálně slíbil systémy Modrého rodu mé sestřenici korunní princezně Natalii ton Miro.“

Zvedl jsem ruku a očima zapátral po Temné matce. Následně jsem promluvil:

„Zastavte, stop, počkat. Zdá se mi, vévodkyně, že jste nepřesně informována. Stát Unatari neplánuje a nikdy ani neplánoval, že by chtěl proti Modrému rodu vyrazit do války. Zde přítomná Temná matka může potvrdit má slova. Konverzace s korunní princeznou Natalií se opírala o hypotetickou situaci. Pokud by cizáci po zničení Červeného rodu pokračovali v útoku a chtěli smazat Modrý rod z vesmírné mapy, flotila Unatari by byla jedinou silou, která by přišla Modrému rodu na pomoc a ochránila jej před naprostým zničením. Korunní princezně Natalii jsem sdělil, že za pomoc tak velkého rozsahu bych mohl očekávat velmi štědrý dar o velikosti jednoho ze šesti sektorů, který Modrému rodu náleží.“

„Doufám, že k něčemu takovému nikdy nedojde,“ zamračila se mladá vévodkyně. „Modrý rod zabírá největší území ze všech velkých rodů a nikdy nedojde k jeho obsazení nepřáteli. Dobrá tedy. Mé obvinění bylo vyvráceno.“

Svrběl mě jazyk, abych korunní princezně Ovelle pověděl, že k obsazení jejího Modrého rodu už v podstatě došlo a všechna moc ležela v rukou Trůnním světem dosazené Kristy a nikoli vévodkyně. Udržel jsem se, protože na toto oznámení nebyla vhodná doba. Místo toho jsem téma vrátil zpátky k armádě Zeleného rodu:

„Možná si toho zde přítomní nejsou vědomi, ale před třemi dny došlo v systému ke kapitulaci flotily Zeleného rodu První úder. Všechny její lodě připadly Státu Unatari. Nyní se probíráme důstojníky a mužstvem. Až všechny procedury uzavřeme, budou mít možnost ti, kteří o to stojí, přísahat mi loajalitu a stát se mými poddanými. Pokud to říšský štáb potěší, odešlu tyto ukořistěné lodě do vesmíru Isejeků. Nevidím k tomu však žádný důvod, jelikož lodě daleko lépe využiju v jiném regionu svého velkého Státu, než v systémech obývaných Isejeky.“

Hlavní myšlenka mých slov nedošla velkým vládcům okamžitě. První, který pochopil, o čem mluvím, byl vládce Purpurového rodu, vévoda Takuro. Starý muž si odkašlal a zeptal se:

„Georgi, já jsem ti asi přesně nerozuměl. Chtěl jsi říct, že je Roj nyní součástí tvého Státu?“

Po jeho slovech se celý sál ztišil. Zdálo se mi, že nastal ideální čas, abych znovu otevřel interface a přijal nabídku Triassse Zesse. Před očima mi proletělo takové množství zpráv, které potvrzovaly změnu suverenity systémů, až mi z toho začaly přecházet oči. Poslední zpráva mě potěšila:

Získán úspěch: Pán úlu

Zvýšení globální slávy. Aktuální hodnota: +67

Zatímco shromáždění lidé s ústy překvapením otevřenými dokořán nezvládli ještě informaci vstřebat, pokračoval jsem v proslovu:

„A teď se vraťme k začátku procesu a ke slovům císaře Augusta o hypotetické hrozbě hmyzácké invaze. Jakožto jediný Pán úlu oficiálně oznamuji, že s Rojem problém nenastane. Všechny isejecké systémy, planety, armády a bojové lodě jsou nyní mými podřízenými. Žádná isejecká loď se bez mého rozkazu nepohne ani o píď. Ani jednu prázdnou planetu Isejekové nezaberou, pokud to nebude mým přáním. S rozdělením válečných trofejí z boje s cizáky nyní nevznikne žádný problém. Tak nebo onak připadnou všechny systémy a zajaté bojové lodě Státu Unatari.“

V tichu, do kterého se místnost ponořila, zazněla první slova Temné matky velmi zřetelně:

„To je zlé. Samotný Roj byl sám o sobě problémem. Když však nyní zesílil, získal další systémy, nové technologie a kvalitního velitele flotily, stal se Roj nepřijatelnou hrozbou a jeho existenci nemůžeme nikdy tolerovat. Já ani císař nedovolíme, aby byla tak mocná vojenská síla v rukou někoho jiného než Trůnního světa.“

Její slova mě úplně rozhodila. Otočil jsem se na Augusta:

„Vaše císařské veličenstvo, nebyl jste to právě vy, kdo mi rozkázal, abych za každou cenu flotilu Státu Unatari zesílil? Nepotřebujete, aby má flotila byla při boji proti Antagonistům co nejsilnější?“

Císař se usmál, nebo spíš po způsobu predátorů odhalil zuby a podíval se mi přímo do očí.

„Georgi, invaze k Antagonistům jednoho dne začne, ale není jisté, zda to bude dnes nebo příští rok. Skutečnost, že se lodě Roje i bez rozkazů pohybují vesmírem, zatímco je jejich král v Trůnním světě, mě nutí k daleko naléhavějším rozhodnutím! Nemůžu dovolit, aby mi takto historická příležitost unikla! Stráže, živého ho uvězněte! S ostatními už nemusíte jednat v rukavičkách!“

Z malého sluchátka, díky kterému jsem udržoval spojení s dalšími členy delegace, jsem zaslechl střelbu a křik Popori de Cachy, Phobose a zbytku ochranky, která zůstala stát na chodbě:

„Korunní princi Georgi, zaútočili na nás! Aaaaaaa!“

V tu chvíli vytáhl jeden z císařových bodyguardů laserovou zbraň s krátkou hlavní a vyprázdnil její zásobník do zad mé rádkyně Kateriny royl Unatari. Několik dalších vojáků přiběhlo ke mně a srazilo mě na zem.

„Co to děláš, Auguste? Vždyť ti je loajální!“ Výkřik patřil, aspoň se mi zdálo, vévodu Takurovi.

„Auguste, vždyť porušuješ zákony, které jsi sám napsal!“ protestoval vládce Zeleného rodu.

„Nic si z toho nedělejte. Pro mého prasynovce je to jedině dobře. Stráví několik měsíců ve věznici a odvykne si od krystalů. Pak bude hodný kluk a předá nám všechny kódy k warpovým majákům jeho nového státu. Zatímco si posedí za katrem, může se konečně naučit dobrým mravům. Vypadá to, že se mu z rychlého postupu v popularitě zatočila hlava! Nesmíme si nechat takovou příležitost uniknout! Máme šanci zničit celý Roj!“

S rukama svázanýma za zády se mi podařilo otočit hlavu k tělu mé sestřenice, které bylo prostřeleno několika ranami. Tělo se však naráz rozpustilo na bílý mráček, který odletěl ventilací pryč. Přišel čas, abych zmizel i já.

„Miyo, můžeme!“ promluvil jsem myšlenkou ke své ženě.

„Utíká! Nevím, jak to dělá, ale utíká nám! Zastřelte George!“ zařvala hystericky Temná matka.

Bylo však už příliš pozdě. V té chvíli jsem už ležel na kovové podlaze velké místnosti. Potřeboval jsem několik sekund, abych si uvědomil, kde jsem se to vlastně objevil. Šlo o velkou společenskou síň mé vlajkové lodě Tlusťoška Joan. Obklopovalo mě množství lidí. Úplně nejblíže stály tři pravdohledačky. Miya, vedle ní stála (ano!!!) Florianna a nakonec Millena. Všechny tři psionistky měly zavřené oči a držely se za ruce. Vedle Miyi seděla na zemi malá Deia a držela se červených šatů své matky.

O trochu dál seděli po zemi rozsazení Beta Isejekové. Stovky obrovských brouků se dotýkaly svými končetinami osoby nebo Isejeka sedícího před nimi. Tyto živé řetězce vedly až k samotným pravdohledačkám. V mžiku mi bylo jasné, o co jde. Živá baterie dobíjející pravdohledačkám energii.

Otočil jsem se. Přímo na studené zemi a s pažemi na ramenou svých sousedů seděli mí přátelé, blízcí i vzdálení známí a náhodní podřízení. Všichni mě pozorovali. Mnozí z nich nijak neskrývali slzy radosti, které se jim koulely po tváři. V první řadě jsem spatřil Nicole Savoiu, Bionicu, Phobose, Popori de Cachu, sestřenici Katerinu, jejího muže vévodu Corwina royl Unatari-Ugar, mou dceru korunní princeznu Likannu, její kamarádku korunní princeznu Natalii a mnoho admirálů, generálů a kapitánů…

„Vyšlo to…“ pronesla Miya, zapotácela se, ale ostatní pravdohledačky a Beta Isejekové ji podrželi.

Postavil jsem se a došel až k mé ženě. Byla tak unavená, že se jen stěží udržela na nohou. Našla však dostatek sil, aby se usmála a řekla:

„Vím, co mi chceš říct. Je mi odpuštěno.“

„Ano. Jsme si kvit. Jednou jsi mě zabila a jednou jsi mi zachránila život. Musím se ti k něčemu přiznat, Miyo. Neměl jsem v plánu se do reálného světa vrátit a chtěl jsem tu se všemi zůstat,“ rukou jsem ukázal po celém pokoji na přítomné lidi i zástupce jiných ras. „Obránce perimetru je nyní mým světem a jedině zde se cítím skutečně naživu. Ve skutečnosti jsem tě plánoval na konci kontraktu zabít. Dokonce jsem začal vymýšlet způsob, jakým bych to provedl. Nicméně od tebe očekávám, že mi nyní dáš úplné vysvětlení toho, co se vlastně děje a nechci slyšet žádné vágní věty či nějaké vynechávky.“

„Dobrá, souhlasím,“ usmála se Miya a zvedla do náruče Deiu. „Mimochodem, až budeš mít čas, skoč se podívat do své kajuty. Myslím si, že velice rád uvidíš to, co tam najdeš.“

Nestihl jsem zjistit, co bych tam měl najít, protože mě přerušila Katerina:

„Georgi, to video je prostě parádní! Bezdůvodná císařova zrada, útok na naše diplomaty. August porušil své slovo a zákony pohostinnosti! Nechávám video přenášet na všechny zpravodajské kanály Unatari a dokonce ho už převzaly i říšské kanály! Augustovo postavení je na čtyřiceti bodech a dál klesá. Trůnní svět už vydal svou vlastní propagandu, to je fakt. Obviňují tě z konspirace s tvou babičkou Eleonorou royl Akad, vládkyní Antagonistů. V tuto chvíli však všichni na císařově straně blednou. Stačí nejjednodušší pravdohledačské ověření a jejich obvinění se rozsypou.“

Přišel ke mně Popori de Cacha. Chameleon vypadal neskutečně šťastně.

„Tuki-tuka-de-sa, všem Aritům doprovázejícím vaše veličenstvo na Trůnní svět se podařilo proniknout na povrch. Včetně těch na jachtě. Trůnní svět se nyní jen hemží našimi špehy a sabotéry. Nepřátelským korvetám se však podařilo zničit Královnu hříchu.“

„Pravdohledačka baronka Veronica ton Taki měla v jedné z kajut jachty krystalový sen!“

Sestřenice zavrtěla hlavou.

„To císaře nezastavilo. August byl neskutečně naštvaný, nadával a do všeho kopal. Povídá se, že dal dokonce facku vládci Zeleného rodu, protože se snažil překazit tvé zatčení. Zelený rod již vyhlásil referendum ohledně odchodu z Říše. Ambasáda Roje na Trůnním světě je zničena. Některé diplomaty zajali a jiné zabili. Velvyslanec Triasss Zess nechal na sobě explodovat bombu, aby ho nezajali živého.“

Sklonil jsem hlavu. To je škoda. Můj vztah s velvyslancem kudlanek nebyl vždy bezproblémový, ale takový je život. Triasss Zess byl svým způsobem loajální. Pro svou rasu obětoval život. Můj bývalý tchán, vévoda Valesy, přišel až ke mně a poplácal mě po rameni.

„Jsi naprosto nevypočitatelný, Georgi. Ubránil ses všem obviněním, které proti tobě vznesli. Všichni jsme tu se zatajeným dechem proces sledovali a tleskali ti. Jen nerozumím tomu, proč jsi obvinil Marian Sabati ze sabotáže?“

„Prostě jsem se podíval na tu situaci z více úhlů. Kdo by vydal rozkaz špehovi, když by věděl o možných budoucích plánech Roje spustit protiútok, aby hmyzákům zamezil rozšířit své území? Marian Sabati se jen řídila rozkazem. Byla taky jedinou osobou, jejíž verzi jsme nemohli zkontrolovat. Systém kontroly štítů a programy k bateriím byly vytvořeny v Říši. Experti Trůnního světa velmi dobře věděli, jak je rozbít.“

„Chápu. Ale co teď? Válka?“

Veškerá konverzace okolo nás ustala. Všichni v místnosti hltali každé mé slovo. Rozhodl jsem se jasně a rozhodně promluvit:

„Nejdříve Trůnnímu světu pošleme oficiální ultimátum. Císař August dostane dvanáct hodin na omluvu a zaplacení kompenzací za zrádné zabití našich vyslanců a zničení mého majetku. Budeme také požadovat, aby se August omluvil všem vévodům, kteří byli na procesu přítomni. Pokud naše požadavky nesplní, Stát Unatari vyhlásí svou nezávislost! Pokud nás nenechají odejít v klidu, budeme za naše právo na svobodu bojovat!“

Všichni přítomní začali vzrušeně křičet a celý sál zahalila radostná nálada. Lidé podporovali rozhodnutí jejich vládce a byli připraveni mě následovat i v boji proti císaři. To je skvělé.

„Korunní princi Georgi, ráda bych vám připomněla Miyina slova a požádala vás, abyste se šel podívat do své kajuty.“

„Co tam najdu, Floro?“ zeptal jsem se nahlas.

„Neprozradím. Je to překvapení.“

Dobrá, byl jsem zvědavý. Odešel jsem ze společenského sálu a obklopen skupinou ostražitých bodyguardů jsem se vydal ke své kajutě. Otevřel jsem dveře… a ve vstupu jsem se zarazil. Na malé pohovce vedle velkého okna seděla s překříženýma nohama princezna Astra oblečená v krátkých šatech. Ke své hrudi tiskla do plenek zavinutého chlapečka. Astra otočila hlavu za zvukem otevíraných dveří, naše pohledy se setkaly a ona se usmála:

„Přišla jsem nepozvána, jak to mám ve zvyku. Ze zpráv jsem se dozvěděla, že můj syn získal hlavní systém Oranžového rodu a došlo mi, že korunní princ Georg na mě přece jen nezapomněl.“

„Jak bych na tebe mohl zapomenout?“ přišel jsem blíž a kojící matku opatrně objal. Podíval jsem se na chlapečka u jejího prsu. „Jak ses sem dostala?“

„Šla jsem za kapitánem Hvězdného podvraťáka, Tazarem ton Akad a pověděla mu, ať letí ke korunnímu princi Georgovi,“ vysvětlila mi princezna, jakoby o nic nešlo. „Slíbila jsem kapitánovi, že bude štědře odměněn, když vám vaši favoritku přiveze. Abych řekla pravdu, dlouho se mnou diskutoval a sdělil mi, že přijde o celý rok průzkumného letu. Nakonec však souhlasil. Vaše veličenstvo, odměníte ho, že ano?“

„Samozřejmě. Kapitán Hvězdného podvraťáka mi přivezl ten nejlepší dar, který jsem kdy dostal, a zaslouží si skutečně královskou odměnu.“

Opětovné získání úspěchu: favoritčin pářící tanec Isejeků

Ztracen úspěch: odmítnutí otcovství

Zvýšení globálního postavení. Aktuální hodnota: +21

Astra se usmála, ale pak sevřela rty a dotčeně řekla:

„Už mi stihli říct, že vaše veličenstvo znovu letělo na Trůnní svět beze mě, ačkoli jste mi slíbil, že mě vezmete s sebou a ukážete mi krásné paláce a fontány.“

Zasmál jsem se. Astra se vůbec nezměnila. Všechny ty války s cizáky, mezihvězdné boření hranic a složité politické boje nemohly mít pro její malý svět menší důležitost.

„Nic si z toho nedělej, Astro. Jednoho dne se tam podíváme. Poletí s námi tisíce lodí a předám ti celý Trůnní svět. Máš mé slovo korunního prince!“

„Myslíte, že císař nebude nic namítat?“ objevil se na tváři krásky překvapený výraz a přitulila se ke mně jako láskyplné malé koťátko.

„Nikdo se císaře na jeho názor ptát nebude. August porušil zákony, kterými se lidstvo po staletí řídí. Říše se rozpadne, velké rody zmizí nebo se jeden po druhém odtrhnou. Čeká nás nová doba. Začala hra bez pravidel. A tato éra bude patřit nám!“

Michael Atamanov

Nová smlouva

Název originálu: Второй контракт

Překlad Martin Kapalka

Obálka V. Manyukhin

Jazyková redakce Josef Koňařík

Odpovědný redaktor Libor Marchlík

Vydalo nakladatelství FANTOM Print

jako svou 534. publikaci

Ostrava 2019

Tisk Těšínská tiskárna, a.s., Český Těšín

Počet stran: 320

Vazba knihy: měkká / brožovaná

1. vydání

ISBN: 978-80-7594-034-6

Table of Contents

UPŘÍMNÝ ROZHOVOR

OBKLÍČENÝ DOMOV

FLOTILA SEKTORU OSM

NOVÉ PLÁNY

SETKÁNÍ KONSPIRÁTORŮ

BOD ZLOMU

PRVNÍ SPOJENCI

ZÁBLESK NADĚJE

VÝHODA SPOJENECTVÍ

PRINCEZNA ROJE

RITUÁLNÍ SOUBOJ

MECHANOIDI

PROTIÚTOK

NEPOJMENOVANÝ SYSTÉM

ROBENOVA SMRT

PROCES U CÍSAŘOVA SOUDNÍHO DVORU