Původní anglické vydání:

OUTER ORDER, Inner Calm: Declutter and Organize to Make More Room for Happiness

Copyright © 2019 by Gretchen Rubin

České vydání:

Translation © Ondřej Fafejta, 2020

© Portál, s. r. o., Praha 2020

ISBN 978-80-262-1609-4

Mým čtenářům, posluchačům a divákům

Řád je první zákon nebes.

Alexander Pope

ÚVOD

Proč se obtěžovat s vnějším pořádkem?

Když jsem zkoumala štěstí, uvědomila jsem si, že u většiny z nás vnější pořádek přispívá k vnitřnímu klidu.

Dokonce víc, než by se zdálo.

V kontextu šťastného života působí chaos na pracovním stole nebo přeplněný šatník jako triviální problém – avšak když v životě získáme kontrolu nad věcmi, často tím přispějeme k pocitu, že i svůj život dovedeme zvládat s větší lehkostí.

Když mě obklopuje nepořádek, cítím se neklidně a nevyrovnaně. Když nepořádek uklidím, vždycky mě překvapí, kolik energie a povzbuzení mi to dá, nemluvě o tom, že vím, kde mám klíče. Jedna kamarádka mi kdysi řekla: „Konečně jsem si uklidila v lednici a nyní vím, že můžu dát i výpověď ve staré práci.“ Věděla jsem přesně, jak to myslí.

Tím, že se zbavím věcí, které nepoužívám, nepotřebuji ani nemám ráda, i věcí, které nefungují, nepadnou mi nebo mi nesluší, uvolňuji prostor ve svém nitru – a na svých policích – pro to, čeho si opravdu vážím. Tak je tomu i u většiny ostatních lidí.

Když se do mého pokoje začne vkrádat nepořádek, mnohdy se mi zdá, že nebudu mít čas se s ním vypořádat. Mám moc práce, nestihnu uklidit. Ale zjistila jsem, že mám-li kontrolu nad svým majetkem, dokážu zlepšit svůj emoční postoj, tělesné zdraví, intelektuální svěžest, a dokonce i kontakty s druhými lidmi.

A tak se dnes bez ohledu na svou zaneprázdněnost každý den přinutím, abych alespoň pár minut věnovala stváření řádu. Když mám práce až nad hlavu, protože musím napsat několik článků a blíží se termín odevzdání, strávím dvacet minut tím, že si uklidím v kanceláři, protože vím, že srovnáním papírů si něco srovnám i v mysli.

Rovněž jsem zjistila, že jakmile jednou začnu, je snazší pokračovat. Někdy je zajisté vzrušující myslet na velký předvánoční úklid nebo jarní gruntování – ovšem nejlepší čas, kdy začít, je vždycky nyní. Jedna kamarádka mi prozradila: „Jednou ráno jsem se probudila a impulzivně se rozhodla, že se pustím do úklidu suterénu. Strávila jsem tam celou neděli a večer jsem byla tak rozjetá, že bych nejradši pokračovala ještě celou noc. V pondělí brzy ráno jsem vstala, jenom si v suterénu sedla a kochala se tím pořádkem. Na začátku náročného pracovního týdne mě to nesmírně vzpružilo.“

Chceme svůj majetek opatrovat a také se ve vztahu k němu chceme cítit svobodní. Chci si schovat každou hračku, kterou mé děti kdy měly rády, ale chci mít rovněž v bytě dost místa.

S vnějším pořádkem je taková rovnováha možná.

Vnější pořádek slibuje devět věcí:

1.Vnější pořádek šetří čas, peníze, prostor, energii a trpělivost.

Životem se pak pohybuji s větší lehkostí. Neztrácím čas tím, že něco hledám. Nepotýkám se s tím, že něco je třeba vyhodit. Nemusím běžet koupit něco, co už vlastním. Uklízení je snazší. Cítím se méně otrávená a méně sevřená. Nic mě tolik nehoní. Nemarním čas banálními a otravnými úkoly.

2.Vnější pořádek přispívá ke klidným vztahům.

Trávím méně času tím, že se s druhými hádám, sekýruji je nebo se od nich nechám sekýrovat. Vyhýbám se nudným otázkám typu: „Kde mám pas?“, „Kde je můj tónovací krém?“, „Kdo to tady tak rozházel?“ či „Kam patří tohle?“

3.Vnější pořádek vytváří pocit útočiště.

Zakouším opravdový pocit svobody, protože necítím nutkání vyskočit a začít bojovat s nepořádkem. Po odstranění vizuálního smogu se dokážu lépe soustředit a má mysl, můj rozvrh i můj prostor mi umožňují více tvořivé činnosti. Můj domov a má kancelář už pro mě nejsou zdrojem stresu, nýbrž uklidnění a energie. Můžu se oddávat kráse svých věcí, protože všechno snadno uvidím a najdu. Pro všechno, co je pro mě důležité, mám dost místa. Fyzická zkušenost zabarvuje emoční prožitky, a když se moje tělo nachází někde, kde panuje řád, má mysl se snáze rozjasní.

4.Vnější pořádek omezuje pocity viny.

Necítím se tak provinile kvůli věcem, které jsem nikdy nepoužívala, a projektům, jež jsem nikdy nedokončila. Vzhledem k tomu, že lépe využívám to, co už vlastním, si můžu v budoucnu kupovat věcí méně. A vím, že až tu nebudu, nezanechám druhým tolik starostí.

5.Vnější pořádek mi umožňuje vnímat samu sebe a svět v pozitivnějším světle.

Mám pocit, že se lépe ovládám. Cítím se sebejistější a schopnější. Když vyhodím to, co nepotřebuji, nepoužívám nebo nemám ráda, mé okolí mně i druhým odhalí, na čem mi záleží nejvíc. Když své věci pečlivě roztřídím, můj prostor a majetek budou odrážet mé nejopravdovější já.

6.Vnější pořádek mě zbavuje strachu z lidských soudů.

Jsem pohostinnější, protože si k sobě můžu zvát lidi, aniž bych musela celé hodiny předtím uklízet. Když se objeví nečekaný host nebo je potřeba vyřešit opravu v domácnosti, nepropadám panice. Ráda svůj prostor ukazuji druhým.

7.Vnější pořádek odráží, co se v mém životě děje právě nyní.

Protože jsem se zbavila věcí, které kdysi – ale dnes už ne – sehrávaly v mém životě aktivní úlohu, mám více času na to, co je pro mě v této chvíli důležité. Už žádné obří hračky z dob, kdy se moje děti rozkoukávaly po světě, už žádné řady tlustých právnických knih, které okupují police v mé kanceláři. Na minulost si uchovávám několik drahocenných upomínek, ale většinu svého prostoru věnuji tomu, co je pro mě důležité nyní.

8.Vnější pořádek vytváří pocit možnosti.

Když se kolem mě nakupí příliš mnoho věcí, cítím se jako ochromená. Jako bych se z toho nedokázala vyhrabat, a tak zůstávám uvězněná uvnitř. Když jsou zbytečné věci pryč, můžu si víc vybírat, co udělám se svou budoucností: co si koupím, co budu dělat, kde a jak budu žít. Protože můj majetek mě už neomezuje, mám pocit, že do mého života přichází něco nového.

9.Vnější pořádek posiluje můj pocit smyslu.

Vím, co mám, proč to mám a kam to patří. Využívám vše, co vlastním. Není tu nic náhodného, žádná nejistota, žádné neměnné volby. Obklopují mě smysluplné věci, které jsou připravené na to, abych je používala.

Pokoj, v němž se nacházím, formuje pokoj, který cítím uvnitř, a to, co vlastním, ovlivňuje, jak mi je. Je lákavé pokusit se ovlivnit vlastní myšlení a skutky přímo; tím, že zlepšíme stav svého okolí, můžeme zdokonalit svůj stav mysli.

Vzhledem k tomu, že naše mysl se živí zážitky našich pěti smyslů, znamená potěcha smyslů to, že pozvedneme i svého ducha.

Vzhledem k tomu, jak moc nepořádek ovlivňuje můj pocit štěstí a s jakým nadšením se tématu věnuje populární kultura, mě překvapuje, že vědci dosud dopad nepořádku podrobněji neprozkoumali. Studie, které existují, se obvykle zaměřují například na otázky, jestli je „lepší“ být organizovaný, nebo spontánní. Podle mě je odpověď zjevná: Jak kdy. V tom, co u nás funguje „lépe“, se všichni lišíme.

Všichni se musíme vypořádat s nepořádkem způsobem, který je správný právě pro nás. Každý jsme jiný – v tom, jakých předmětů si ceníme, jaké prostředí nás těší, jaké zvyky jsou pro nás přirozené, v jaké dynamice funguje naše domácnost nebo pracoviště. Neexistuje žádný jediný „správný“ nebo „nejlepší“ způsob, jak si vytvořit lepší život.

Vlastně bychom na vytváření vnějšího pořádku měli pracovat jedině tehdy, když nám to dělá radost. V tom, že si člověk ustele, archivuje si papíry nebo každý večer odpoví na všechny příchozí e-maily, nespočívá žádné kouzlo. Všechny tyto snahy stojí za to, jen když nám přinesou víc štěstí. Správné úrovně pořádku jsme dosáhli, když dokážeme najít to, co potřebujeme, a cítíme se ve svém prostoru dobře a uvolněně. Pro některé lidi dobře funguje i to, co jiným připadá jako nepořádek.

Proč ale tolik odborníků trvá na tom, že objevili tu jedinou správnou cestu? Týká se to lidské povahy: Když dostáváme radu, chceme, aby se jednalo o přesnou, standardizovanou formulku, která nám zajistí úspěch, zatímco když radu dáváme, rádi druhé ujišťujeme, že strategie, která tak dobře funguje u nás, bude zajisté vhodná i pro ně. Jenže každý z nás musí najít svůj vlastní způsob.

Někteří lidé uklízejí trochu každý den, jiní pracují čtrnáct hodin na jeden zátah. Někteří se potýkají s tím, že moc nakupují; další (jako já) zase s tím, že nakupují příliš málo. Někdo ke svému majetku cítí silné emoční nebo mystické pouto; jiný je vůči předmětům víceméně lhostejný. Jsou tací, kteří svůj majetek opatrují s velkou pečlivostí; jiní lidé se zase nad tím, co koupí a kam to dají, nijak zvlášť nezamýšlejí. Některé jedince mocně přitahuje idea minimalismu – zatímco pro jiné jsou důležitější odlišné hodnoty.

I když však každý z nás možná definuje vnější pořádek jinak a dosahuje ho jiným způsobem, je jasné, že pro většinu jedinců platí, že vnější pořádek skutečně přispívá k vnitřnímu klidu.

Někteří lidé se mě ptají: „Není vzhledem k tomu, kolik je na světě problémů, povrchní a hloupé věnovat čas, energii, peníze nebo starosti odstraňování nepořádku?“ Světové problémy nám možná dělají vážné starosti a je to tak správně. Avšak slib vnějšího pořádku je něco, s čím se můžeme vypořádat po svém a právě teď. Tím, že to uděláme, v sobě alespoň částečně nastolíme vnitřní rovnováhu – což není žádné zbytečné ani sobecké gesto, protože tato rovnováha přispívá k tomu, že se dokážeme účinněji vyrovnat se světovými problémy.

Kniha Pořádek v pokoji, pokoj v duši navrhuje pět stadií nastolení vnějšího pořádku. Nejprve se rozhodujeme – jaký majetek si nechat a co s ním udělat. Jakmile jsme si to ujasnili, začneme stvářet řád tím, že organizujeme, opravujeme a věnujeme se opomíjeným oblastem. V dalším kroku přemýšlíme o sobě samých tak, abychom sebe i ostatní poznali, a výsledný vhled bereme pro účely uklízení do úvahy. Jakmile je nepořádek zdolán, je v dalším kroku vhodné vytvořit si užitečné zvyky, abychom tento pořádek zachovali a nepořádek se nevrátil. Pátým a posledním krokem je dodat krásu, díky níž se naše prostředí stane lákavějším a pohodlnějším.

Kapitoly, které se těmito pěti stadii zabývají, obsahují velký výběr nápadů, jak vytvořit vnější pořádek. Různým lidem se budou líbit různé možnosti a každý čtenář se může nechat inspirovat právě tím, co s ním rezonuje – a ignorovat zbytek. Když svůj přístup upravíme tak, aby vyhovoval našim konkrétním cílům a zvykům, s mnohem větší pravděpodobností dokážeme vytvořit právě takový pořádek, po němž toužíme. Pořádek v pokoji, pokoj v duši není kniha o tom, jak si uklidit doma nebo v kanceláři, nýbrž kniha o tom, jak podpořit svou radost ze života tím, že vytvoříme vnější pořádek, který vede k vnitřnímu klidu.

Krok za krokem – jako součást běžných návyků a aniž by nás to stálo příliš mnoho času, energie nebo peněz – si můžeme uspořádat své okolí tak, aby nám pomáhalo žít šťastněji, zdravěji, produktivněji a tvořivěji.

Bez ohledu na to, kdy tohle čtete a kde se nacházíte, jste na správném místě a můžete hned začít.

1

Rozhodněte se

Pokud chcete zlaté pravidlo, které se hodí pro každého, tady je: Nemějte doma nic, čím si nejste jistí, že je to užitečné, nebo nevěříte, že je to krásné.

WILLIAM MORRIS

Vyhodit všechny zbytečnosti je velká výzva. Proč? Jedním důvodem je skutečnost, že tento proces od nás vyžaduje namáhavou volbu ohledně toho, co si nechat a co dát pryč a proč.

Abychom tuto volbu učinili, musíme se často postavit tváří v tvář důvodům, proč jsme vůbec všechny ty věci nahromadili. Znějí vám některá z následujících vysvětlení povědomě?

Tahle věc je tak užitečná, že pro ni jednou najdu to správné využití.

Dalo by se to opravit nebo upravit.

Život je příliš krátký na to, abych se tou věcí nějak zabývala.

Byl to dárek, takže si to musím nechat z úcty k tomu, kdo mi to daroval.

Ještě jsme to nespotřebovali.

Jen počkej, jednou z toho bude sběratelský kousek!

Jako dítě jsem nic takového neměl, a tak to chci mít jako dospělý.

Čím víc věcí budu mít, tím víc toho jednou zanechám svojí rodině.

Tahle věc mi připomíná někoho, koho miluji.

Pokud se budu touhle věcí zabývat nyní – například jestli si ustelu nebo umyju tenhle talíř –, budu se tím vším muset znovu zabývat zítra zas.

Když mám kolem sebe všechny ty věci, jsem tvořivější.

Nemůžu se touhle věcí zabývat, dokud se všichni ostatní neshodnou na tom, co bychom s ní měli udělat.

Jednou bych to mohla potřebovat.

Nemám prostor pro to, abych se téhle věci náležitě zbavil.

Až budu mít čas, mohla bych s tím udělat nějaký správně bláznivý projekt.

Když se probírám svými věcmi, rozrušuje mě to, a to teď nezvládnu.

Každý, koho znám, to má, a tak bych to měla mít i já.

Nemám čas ani energii rozhodnout, co bych s touhle věcí měla udělat.

Když se téhle a dalších věcí zbavím, můj domov (nebo kancelář) mi bude připadat sterilní a holý.

Mám to tak dlouho; nemůžu se toho teď zbavit.

Tak na tohle jsem už zapomněl! Vůbec jsem nevěděl, že to tam je.

Ta věc se bude cítit osamělá nebo opuštěná, pokud se jí zbavím.

Určitě to začnu užívat, jakmile se můj život podstatně změní. Pořídím si štěně. Zhubnu o patnáct kilo. Založím kapelu.

Nevím, kam to mám dát, tak to prostě dám… sem.

Musím to nechat někde, kde na to uvidím, abych s tím nezapomněla něco udělat.

Je vyčerpávající dělat rozhodnutí; nicméně zásadní první krok při vytváření vnějšího pořádku spočívá v tom, že se musíme rozhodnout, co si necháme a co dáme pryč.

Vytvořit vnější pořádek je mnohem snazší, když nás obklopuje méně věcí, takže přebrat vše, co vlastníme, stojí za námahu. Zároveň je důležité pamatovat si, že vnější pořádek nespočívá prostě v tom, zda máme více, nebo méně, nýbrž v tom, zda chceme to, co máme.

Rozhodněte se.

Připravte se

Zbavit se všeho nepotřebného je vyčerpávající, protože to po nás vyžaduje, abychom dělali rozhodnutí – a dělat rozhodnutí je těžké. Vyžaduje to intelektuální i emoční energii.

Z toho důvodu je třídění (stejně jako všechno ostatní v životě) snazší, když jste odpočatí, najedení, v klidu, a pokud to skutečně potřebujete, posílení dostatečným množstvím kofeinu.

Pro hlavní část třídění budete možná potřebovat pomocníka, aby vás podpořil při rozhodování a vůbec provádění všech neoblíbených prací jako vybrat, přesunout, zabalit a vyhodit.

Práci usnadňují vhodné pomůcky. Hodit se budou různé tašky, sáčky, pytle na odpadky, štítky, přepravky, krabice, popelnice, plastové rukavice, čisticí prostředky, žebřík, svítilna, fixy, nůžky, lepicí páska, řezač, pořadače, desky nebo papír a tužka.

Popřemýšlejte nad třemi velkými otázkami třídění

Když se snažíte rozhodnout o osudu nějakého předmětu, který vlastníte, zeptejte se sami sebe:

Potřebuji to?

Mám to rád?

Používám to?

Někdy používáte něco, co nemáte rádi, nebo potřebujete něco, i když to používáte jen jednou za pět let. Nebo třeba máte rádi něco, co nikdy nepoužíváte. To je v pořádku – z toho, že něco není používáno, neplyne, že to je neužitečné.

Avšak pokud tuto věc nepotřebujete, nemáte ji rádi ani ji nepoužíváte, nejspíš byste se jí měli zbavit.

U každého předmětu, který projde tímto testem, si položte ještě jednu otázku:

Kam to patří?

Každá věc by měla mít svůj konkrétní domov.

Nikdy ničemu nedávejte nálepku „Různé“

A nepoužívejte ani výraz, který by vyjadřoval něco podobného.

Kdysi jsem vytvořila složku s názvem AKTIVNÍ UŽITEČNÉ DOKUMENTY, ale pak jsem se do ní už nikdy nepodívala.

Najděte si své příjemce

Je mnohem snazší vzdát se nepotřebných věcí, když si dokážeme představit, že jiní je dobře využijí, a proto si vytipujte různé lidi a organizace, které si toho, co jim dáte, budou vážit.

Pro mě bylo mnohem snazší vyklidit byt, když jsem objevila:

- organizaci, která přijímá hračky,

- organizaci, která přijímá knihy,

- organizaci, která přijímá šaty,

- potravinovou banku, jež přijímá neotevřená balení potravin,

- lékárnu, která bezpečně zlikviduje nevyužité léčivo,

- mladou rodinu, jež potřebuje dětský nábytek,

- dítě, které miluje panenky a plyšová zvířata.

Měli jsme také kupu deskových her a skládanek, které jsme už nepoužívali. Napadlo mě zeptat se, jestli by je nechtěli na letním táboře, kam jezdila jedna z mých dcer. Vedení tábora si věci rádo ponechalo pro případ deštivých dní a mě potěšilo, že se tyhle věci tak skvěle využijí.

Rychle darujte

Když své vlastnictví nemůžeme vhodně využít, je čas vložit tyto věci do rukou lidí, kteří z nich budou mít prospěch.

Avšak věci určené k darování se mohou rychle nahromadit a samy o sobě se stát zdrojem nepořádku. Vytvořte si systém pro to, abyste včas přesunuli věci ze svého domova jinam; pokud tak neučiníte, ony krabice a tašky mohou na svém dočasném místě zakořenit a zůstat tam celé měsíce.

Zeptejte se: „Potřebuji to víckrát než jednou?“

Až budete věci vyklízet, můžete zjistit, že máte více než jeden kus určitého typu předmětu. V tom případě se sami sebe zeptejte: „Potřebuji to víckrát než jednou?“

Může být sice užitečné mít více než jednu telefonní nabíječku a více než jedny nůžky – nejspíš vám ale k ničemu nebudou dvě síta na mouku ani tři nádoby na tužky na vašem pracovním stole.

Je s podivem, že často je snazší mít věc, která je jediná, než tu, od níž vlastníme víc kusů. Když mám jedny sluneční brýle, vždycky je najdu. Když mám víc brýlí, začnu se o ně méně starat.

Památeční předměty by měly být pečlivě vybrané a pokud možno malých rozměrů

Jsem přesvědčená, že má smysl nechávat si věci z citových důvodů; to, že vzpomínáme na šťastné dny v minulosti, nás podněcuje k tomu, abychom se tak cítili i nyní. Avšak je důležité pečlivě zvážit, co se rozhodneme si ponechat.

Tak například svetry, které jste nosili na střední škole – nestačilo by si nechat jeden místo pěti? Nebo by stačilo je vyfotit? Pracovní stůl vašeho dědečka – nestačilo by nechat si jeho dýmku? Prstové malby, které si váš syn nosil domů ze školky – co tahle zarámovat si nejoblíbenější dílo, pověsit ho na zeď a zbytek vyhodit?

Totéž platí v práci. Stůl snadno začne přetékat různými cetkami, suvenýry a fotografiemi, které zabírají hodně místa, aniž by představovaly nějakou obzvláštní hodnotu.

Důležitý je pečlivý výběr. Když budeme mít méně památek, obvykle (a snad i paradoxně) nám to umožní zachovat si víc vzpomínek, protože tyto předměty byly pečlivě vybrány a méně nás udolává jejich pouhý počet.

Vyberte si pár předmětů, které pro vás znamenají něco výjimečného, a všeho ostatního se zbavte. Najděte si způsoby, jak vyvolávat vzpomínky, aniž byste museli něco hromadit.

Ach! Staré smetí! dopisy,staré šaty, staré věci, které člověk nechce vyhodit. Jak dobře příroda pochopila, že každý rok musí vyměnit své listy, své květy, své ovoce a svou zeleninu a udělat ze vzpomínek na minulý rok hnojivo!

JULES RENARD

Pozor na past „snadno koupit, těžko užívat“

Některé předměty se kupují velmi snadno a jejich nákup potěší – ale s jejich užíváním už je to horší.

Různé přístroje, kuchařské knihy, technická zařízení, cvičební stroje… Nesou v sobě velký příslib, ale jen když je opravdu používáme. A to mnohdy vyžaduje značné úsilí.

Opravdu si dokážu představit, jak se to krásné nové zařízení nastavuje? Opravdu budu pořádat večírky, kde využiju ty látkové ubrousky? Opravdu jsem připravená cvičit na běžeckém pásu? Jak často budu psát dopisy na tom krásném dopisním papíře?

Až se budete rozhodovat, co koupit, pamatujte, že některé věci se kupují snadno – jenže pak je musíme užívat. Pokud tomu tak není, nezlepšují kvalitu našeho života, nýbrž jen přispívají k pocitům viny a hromadění nepořádku.

Dovolte technice, aby vás zbavovala nepořádku

Často lpíme na majetku, který už technologicky zastaral.

Díváte se do tištěných manuálů svých přístrojů a zařízení – nebo informace hledáte online?

Máte knihovnu plnou knih, DVD a CD, i když už je neužíváte?

Máte fax, ačkoli nikdy neposíláte ani nepřijímáte faxy?

Možná pořád ještě potřebujete budík, kalkulačku, skener, slovník, encyklopedii, příručku správného chování, mapy nebo kopírku – ale možná místo toho užíváte nějaké vyvinutější zařízení, takže už takové věci nepotřebujete.

Pokud vlastníte aktuální verzi nějakého předmětu, nenechávejte si tu starou. Jestliže si svou kávu každý den děláte v nejnovějším typu kávovaru, nepotřebujete už žádný french press.

Pokud podobné věci skutečně neužíváte, není už potřeba na nich jakkoli lpět. (Třebaže nevlastnit výtisk slovníku by mohlo vypadat jako rouhání.)

Neusilujte o „minimalismus“

Vnější pořádek není záležitost toho, jestli máme více, nebo méně, nýbrž toho, že chceme, co máme.

Fakt, že vlastní jen minimum majetku, v některých lidech vyvolává pocit svobody a štěstí. To je zajisté pravda. Jenže to tak není u každého.

Prohlašovat, že všichni bychom byli šťastnější s méně (nebo více) věcmi, je jako tvrdit, že každý film by měl trvat dvě hodiny. Každý film má svou správnou délku a lidé se liší v tom, kolik a čeho mají, aby to pro ně bylo smysluplné. Jeden člověk je spokojený s poličkou, na níž stojí jediná váza, zatímco jiný je šťastný, že jeho police přetéká knihami, fotografiemi a upomínkami. Všichni se musíme rozhodnout, co je správné pro nás.

Místo abychom usilovali o konkrétní množství věcí – ať už minimální, nebo jiné –, je užitečné snažit se zbavit toho, co je nadbytečné. I lidem, kteří toho rádi mají hodně, se jejich prostředí líbí víc poté, co odstranili vše, co nepotřebují, nepoužívají nebo nemají rádi.

Otevřete šatník a zamyslete se nad následujícími otázkami

Proveďte inventuru svého oblečení. Vyndávejte jeden kus po druhém a ptejte se sami sebe:

- Padne mi to?

- Opravdu to nosím?

- Mám to rád, a pokud ne, je to skutečně užitečné?

- I když se mi to líbí, není to v tak špatném stavu, že bych se toho měla zbavit? (Tahle otázka pro mě osobně není jednoduchá.)

- Kolik navzájem zaměnitelných kusů vlastním? (Pokud máte patery kalhoty v barvě khaki, asi ty dva nejméně oblíbené páry nosit nebudete.)

- Je to pohodlné?

- Měl jsem to na sobě pouze pětkrát nebo méně? (Vzácný kousek stojí za to si nechat, i když jste si ho skoro nikdy neoblékli.)

- Dělám si starosti, že to vyšlo z módy? (Pokud si to myslíte, tak máte zřejmě pravdu.)

- Můžu to nosit jen za omezených podmínek? (Třeba košile, na níž je skvrna, takže ji můžete nosit jen pod svetrem, nebo boty, které jsou hezké, ale nepraktické.)

- Pokud si nechávám nějaký kus oblečení, jen protože to byl dárek, ví dárce, že ho mám? (Jestliže není potřeba dávat najevo, že věc užíváte, nemusíte si ji nechávat.)

- Hodí se to k jiným kusům, které mám, nebo bych si musela koupit další nové oblečení, abych to využila?

- Nechávám si tenhle oděv, jen abych vlastnil určitou kategorii? (Pokud nikdy nic podobného nenosíte, nepotřebujete to. Nemusíte mít rolák, pokud roláky nesnášíte.)

- Vyplňuje to potřebu, která už neexistuje? (Něco takového může být těžké si přiznat, takže se důkladně zamyslete.)

- Musí se to přešít, než to budu moci nosit? (Pokud ano, nechte to přešít, nebo se toho zbavte.)

- Popisuji nějaké oblečení slovy „nosil bych to“ nebo „nosil jsem to“? (Podobná vyjádření naznačují, že to doopravdy nenosíte.)

- Mám ve svém aktivním šatníku věci, které si nechávám z citových důvodů nebo na maškarní ples? (Pokud tomu tak je, dejte si tyhle věci jinam. A buďte vybíraví; ponechte si pouze kusy oděvu, které si to opravdu zaslouží.)

- Milovaný oděv mě stále těší, i když není v nejlepším stavu? (Můžete ho začít nosit jako neformálnější kousek. Například určitý svetr už nemusíte nosit do restaurace, ale začít v něm polehávat na pohovce.)

Život je dost nicotný i přes všechny své cetky; proto se pečlivě zamysleme, jak ho očešeme.

SAMUEL JOHNSON

Použijte fotografii, abyste vyhodnotili nepořádek

Pokud máte doma nebo v práci problém začít, zkuste si danou oblast vyfotit a vyhodnotit, co vidíte.

Fotka nám totiž pomůže vidět prostor novýma očima. Změní naši perspektivu a umožní nám odstup, abychom se rozhodli, co bychom si měli ponechat a co musí jít pryč.

Pokud se někdo brání potřebě vyklizení, zkuste mu ukázat obrázek toho místa. Možná že se tam cítí velmi pohodlně – ale objektivní oko fotoaparátu mu třeba pomůže, aby si uvědomil, že je nutno uklidit.

Až prostor úplně vyklidíte, vyfoťte ho znovu, abyste mohli srovnat, jaký byl předtím a jak vypadá nyní. Člověka povzbudí, když má vizuální důkaz něčeho, co se mu povedlo.

Pozor na argumentování typu „jednou někdo“

Někdy si něco necháváme, protože si představujeme, že „jednou to někdo bude chtít“.

Zeptejte se sami sebe: Jak pravděpodobné je, že jednou někdo bude chtít právě tuhle věc?

Pokud se doma něco užívá jen za specifických podmínek, je to v chatrném stavu, je to zastaralé, má to pouze citovou hodnotu, je to velké, vyžaduje to velmi specifické, dekorativní prostředí nebo hodně údržby, není pravděpodobné, že se to bude užívat. Jednou někdo to obří akvárium, postel s nebesy, rozbitý bicykl, vycpané zvíře nebo deset let starou domácí pekárnu nejspíš vyhodí.

Podobně je tomu v práci. Jestliže je daný předmět neaktuální (katalog starý dvě sezony, stolní kalendář z minulého roku, zastaralé vizitky), rozbitý nebo patří osobě, která už tam nepracuje, není pravděpodobné, že ho někdo ještě bude potřebovat.

Nejpoužívanější nábytek

Když uspořádáváme svoje prostředí, je důležité zvážit hodnotu nábytku.

Například pracovní stůl se používá velmi často; pečlivě zvolte, co necháte na jeho ploše i v jeho poličkách, zásuvkách nebo skříňkách, do nichž se dá snadno dostat. Pokud každý den neotvíráte určitou knihu, nenechávejte ji na desce. Pokud máte tři krabičky oblíbené značky psacích per, nedopusťte, aby okupovaly vaši horní zásuvku.

Je naprostá pravda, že u některých lidí nečekané kontrasty probouzejí tvořivost, a jsou lidé, kteří přesně vědí, kde co v kupě na pracovním stole nalézt. Ale i pro ně je práce snazší, když je nejčastěji používaný nábytek vyhrazen pro to nejpotřebnější.

Změňte kontext nepořádku

Vidíme-li, že věci se v průběhu času „usadily“ na jednom místě, je někdy těžké představit si, kam jinam by mohly patřit.

Proto si svůj nepořádek zasaďte do nového kontextu. Seberte různé věci, shromážděte je v krabici a doneste tuto krabici do uklizeného pokoje. Jakmile uvidíte věci v novém kontextu, bude mnohem snazší rozhodnout, co s nimi.

Většina rozhodnutí nevyžaduje důkladný průzkum

V mnoha situacích nemusíte udělat dokonalé rozhodnutí, ale jen dostatečně dobrou volbu.

Třikrát a dost

Můj táta mi jednou řekl: „Lidé se změnou velmi otálejí. Když jsem začal přemýšlet o tom, že by mohl být čas změnit práci, věděl jsem, že jsem si měl jinou práci najít nejspíš už před půl rokem.“

Podobně platí, že lidé otálejí, když se mají vzdát nějakého majetku. Když si tedy pomyslím, že by mohl být čas se něčeho zbavit, vím zároveň, že jsem to už nejspíš měla dávno udělat – obzvláště pokud mě tato myšlenka napadla více než jednou.

Pokud mě třikrát za sebou napadne: „Neměla bych to dát pryč?“, nemilosrdně se té věci zbavím.

Měla bych vyhodit tu rozbitou krabici na kapesníky ve tvaru starých knih, nebo bych si ji měla nechat?

Měla bych staré bankovní výpisy roztrhat, nebo je ještě uschovat?

Měla bych ty skleněné vázy někomu darovat, nebo je někde přece jen vystavit?

Třikrát a dost.

Zeptejte se: „Kdy jsem tuhle věc naposledy používal?“

Některé věci si stojí za to ponechat, i když je užíváme jen zřídka: kvalitní dalekohled, sáně, slavnostní oblečení, krabičku zápalek, pečicí papír, otvírač konzerv a cestovní adaptér.

Mnoho věcí však užíváme pravidelně – anebo vůbec. Buď generátor bílého šumu, sklenici na drobné či elektrický zubní kartáček užíváte často, nebo je neužíváte vůbec.

Pokud takové věci neužíváte, předejte je někomu, kdo je užívat bude.

Pozor na „efekt darování“

Než si něco vezmete zdarma nebo využijete skvělou nabídku, rozhodněte se: „Opravdu tuhle věc potřebuji? Líbí se mi vážně tak moc?“

Pamatujte na to, že kvůli „efektu darování“ si ceníme věcí víc poté, co je začneme vlastnit. Jakmile se daná věc dostane k vám domů, bude těžké ji odsud zase dostat. Hrnek, hračka z druhé ruky, lampa od vaší tchyně – pokud to nepotřebujete, neberte si to. Pokud něco nikdy nebudete vlastnit, nebudete to muset ani skladovat, odstraňovat z toho prach, hledat to nebo pátrat po způsobech, jak se toho zbavit.

Když odstraňujete nepotřebné harampádí, jedním způsobem, jak si dát pozor na „efekt darování“, je zeptat se: „Kdybych to už nevlastnil, koupil bych si to?“

A pokud ne, proč si to nechávat?

Opusťte projekt

Jedním ze zdrojů zbytečných věcí, jenž nám významným způsobem odčerpává energii, je nepříjemný fakt nedokončených projektů.

Kdykoli vidíme doklad nějakého nedokončeného projektu, ovládne nás pocit rozmrzelosti nebo viny: „To bych měla dokončit,“ „S tím musím něco udělat“ nebo „Kdypak budu mít čas, abych to dodělal?“

Podobné projekty mají mnoho podob: experimenty s pletením, zahradnické plány, nedostavěné hrady z Lega, šanony plné nevyzkoušených receptů, náměty na zpracování dřeva, obří skládačky.

Nedokončené projekty nás rozčilují už samy o sobě, ale navíc přispívají k nepořádku, protože si je často necháváme na očích jako připomínku, že je chceme dokončit.

Přinuťte se k dodělání nedokončeného projektu, nebo ho ukončete. Nejsnazším způsobem, jak projekt dokončit, je opustit ho. Odstraňte tu věc z police i ze svého svědomí.

Vezměte do úvahy „faktor ex“

Pokud se nemůžete rozhodnout, jestli si necháte nějaký kus oblečení, položte si následující otázku: „Pokud bych na ulici potkala svého expartnera, byla bych ráda, že to mám zrovna na sobě?“ Často vám odpověď napoví.

Pozor na „efekt trvání“

Ve svém životě jsem si všimla jevu, který má vztah k „efektu darování“. Říkám mu „efekt trvání“.

Čím déle něco vlastním, tím dražší to pro mě je, i když jsem si toho třeba nikdy nijak zvlášť necenila.

Máme ošklivé, nešikovně tvarované nůžky, ale můj manžel je dostal jako dárek k promoci – jak bychom se jich tedy nyní mohli zbavit?

Tento jev je nejsilnější ve vztahu k věcem, jež se týkají mých dětí. Moje dcery si s tím dětským čajovým servisem nikdy nehrály, ale jak bychom se ho teď, když ho máme patnáct let, mohli zbavit?

Kvůli „efektu trvání“ se snažím s nežádoucími věcmi udělat krátký proces. Čím déle si je ponechám, tím těžší pro mě bude je vyhodit.

Pozor na dárky z konferencí, veletrhů a reklamních kampaní

Ano, byla jsem na konferenci a dostala jsem tam hrnek s logem, tričko, kovovou láhev na vodu, diář, propisku a gumu ve tvaru krávy. Jenže pokud nemám jasný plán, jak s těmito věcmi naložím, stávají se odpadem.

Nejlepším způsobem, jak zacházet s podobným smetím, je nikdy podobné věci zdarma nepřijímat. Něco, co je zadarmo, nás může nakonec stát spoustu času, energie a místa.

Předpovězte budoucnost

Představte si, že už nastala daleká budoucnost a vaši příbuzní přijeli, aby vyklidili váš dům. Jaké předměty budou chtít a co dají pryč, vyhodí nebo recyklují? Můžete jim jejich budoucí námahu usnadnit tím, že se ohledně svého majetku rozhodnete už nyní.

Zeptejte se: „Jsou tyhle věci v oběhu?“

Pokud je řada věcí užívána dobře, nacházejí se v oběhu. Šaty vyndáváme ze skříně, odnášíme je do čistírny a pak je vracíme na jejich místo. Knihy jdou z ruky do ruky po celém domě. Nádobí vyndáváme ze skříněk, zašpiníme je a následně umyjeme. Pokud takové věci zůstávají dlouho na jednom místě, je to známka, že se z nich možná stává nepořádek.

Nebo máte snad doma celé místnosti, skříně, krabice či poličky, odkud se nic nevyndává a nic se do nich nevrací? Tyto oblasti začínají zatuchávat a stagnovat, a pokud nic, co obsahují, není v oběhu, nejspíš byste je měli vyklidit.

Nesnažte se o řád

Když se před vámi nachází pracovní stůl se spoustou papírů, skříň, která přetéká šaty, nebo horní police plné náhodně seskupených předmětů, neříkejte si: „Musím to uspořádat.“ Ne!

Váš instinkt by vám měl hned na začátku říct, že se máte něčeho zbavit. Pokud to nebudete vlastnit, nemusíte se snažit o žádný řád.

Pozor na „uskladňování“

U některých věcí – svátečních ozdob, sezonního oblečení, potřeb na prázdniny – dává vhodné uskladňování smysl. Dáte tyhle věci stranou, a až je budete potřebovat, znovu je vyndáte.

Ale v mnoha případech je uskladňování předmětů pouhým způsobem, jak oddálit rozhodnutí, co s danou věcí udělat. Je lákavé „sbírat a nechat být“ – tedy vršit něco v podkroví nebo suterénu, místo abyste si rozmysleli, zda to není lepší vyhodit, recyklovat nebo dát dál. Americké ministerstvo energetiky odhaduje, že 25 % lidí, kteří mají garáž pro dvě auta, neparkuje uvnitř, protože toto místo užívá jako skladiště.

Budete dlouhodobě šťastnější, pokud do svého „skladu“ nebudete dávat příliš mnoho věcí. Ještě než si něco někam „usyslíte“, zeptejte se: „Proč si to nechávám?“ Tak například buďte realisté a uvažte, jestli budete ještě někdy znovu číst své staré učebnice.

Vyhoďte zbytečné papíry

Papír představuje jednu z nejúpornějších forem nepořádku. Zbavit se starých papírů je méně uspokojivé než umýt skříň nebo zásuvku a často to také vyvolává více úzkosti.

Když se rozhodujete, co si necháte a čeho se zbavíte, zeptejte se:

- Potřebuji opravdu tenhle papír nebo účtenku? Jakému konkrétnímu účelu slouží?

- Potřeboval jsem to někdy?

- Jak snadno by to šlo nahradit, pokud bych to potřeboval? (Kromě věcí jako staré dopisy a deníky je většina věcí nahraditelná.)

- Bude to rychle zastaralé – třeba informace o cestách a nákupech?

- Nenajdu to dnes i na internetu? (Například uživatelské příručky k většině přístrojů se dnes nacházejí online.)

- Jaký bude následek toho, že to nebudu mít, kdybych to přece jen potřeboval?

- Bylo to kdysi nezbytné, ale dnes se to vztahuje k části mého života, která skončila?

- Dá se to naskenovat, abych měl kopii v počítači, kdybych to potřeboval?

- Má v práci někdo kopii?

- Ověřil jsem si předpoklady? (Například když jste nastoupili do svého současného zaměstnání, váš kolega vám řekl: „Tyhle účtenky si vždycky schovávám,“ a tak jste měli za to, že i vy si je musíte nechávat. Ale možná nemusíte.)

Jedno z největších marnění času spočívá v tom, že dobře uděláme něco, co jsme dělat vůbec nemuseli

Dostala jsem e-mail od učitelky, která si stěžovala, kolik času strávila tím, že trhala staré vyučovací plány a eseje svých studentů.

Proč vůbec všechny ty papíry trhala?

Má sestra shromáždila kupu výpisů a účtenek. Chtěla si koupit velký šanon, kde by všechno hezky srovnala, ale došlo jí, že ty dokumenty nikdy v minulosti nepotřebovala a že nebude problém si v případě nutnosti pořídit kopie. A tak všechno vyhodila.

Vůbec ty papíry uspořádávat nemusela.

Udělejte falešné stěhování

Stěhování je skvělá příležitost, jak se zbavit nepotřebných věcí. Často si uvědomíme, že věc už nechceme, kdybychom ji museli komplikovaně zabalit.

Využijte tento úkaz a uspořádejte falešné stěhování. Projděte si místnosti, podívejte se na to, co máte, a zeptejte se: „Kdybych se stěhovala, dala bych si tu práci, zabalila to do bublinkové fólie a zalepila to do krabice? Nebo bych s tím udělala krátký proces, případně to někomu darovala?“ Možná pak dojdete k rozhodnutí, že ty opotřebované Dostihy a sázky nebo velkého keramického hada, jehož vaše dcera udělala ve druhé třídě, případně rýžovar, který jste užili pouze jednou, byste nebalili.

A tak nečekejte na skutečné stěhování. Udělejte si to doma hezčí a tyto věci vyhoďte, recyklujte či darujte hned teď.

Třiďte své věci, než budete stěhovat, a ne až po stěhování

Stěhování je stresující a představa, že nejdříve všechno zabalíte a přeberete to až na novém místě, může být lákavá.

Snažte se věci roztřídit, ještě než se budete stěhovat. Zaprvé ušetříte náklady za stěhování něčeho, co byste nakonec vyhodili nebo darovali. A rovněž jistě chcete vybavit svůj nový, nezaneřáděný příbytek jenom věcmi, které opravdu potřebujete, používáte nebo chcete. Nezaplňujte ho – byť třeba jen dočasně – zbytečnými nebo nechtěnými předměty.

Unikněte předpeklí tvořenému nepotřebnými věcmi

Někdy odpad vzniká na základě nejistoty. Hračka je možná rozbitá, nebo jenom potřebuje novou baterku. Štítkovač možná nefunguje, nebo jsem jenom nestiskl správné tlačítko. Tohle CD by mohlo být nadobro poškrábané, nebo znovu začne hrát, kdybych ho vyleštila. Přestal jsem číst tenhle román po padesáti stránkách, protože se mi nelíbil, nebo protože jsem ho někam založil?

Ukliďte v předpeklí tvořeném nepotřebnými věcmi tak, že podniknete kroky, které jsou potřeba, abyste rozhodli o jejich osudu.

Připusťte, že některý odpad je hloub

Existuje normální odpad, a pak existuje odpad, který se nachází hloub.

Na ten druhý typ se dá snadno zapomenout. V „hlubokém“ odpadu jsou věci dobře uspořádané a pečlivě uložené a nepozornému oku se všechno zdá skvělé – jenže ve skutečnosti se jedná o odpad, protože je nikdo nepoužívá, nepotřebuje ani nemá rád.

Dlouho jsem si uchovávala velký notes s umělohmotnými obálkami na vizitky. Velice mě uspokojovalo, jak dokonale vizitky vklouznou do svých obálek a jak pěkně se zápisník hodí na mou poličku.

Pak jsem si jednoho dne uvědomila, že během uplynulých dvou let jsem se nepodívala ani na jednu vizitku. Byly to pouhé zbytečnosti. A tak jsem notes dala pryč.

Poté, co odstraníme viditelnou a obtěžující vrstvu nepořádku, která leží na povrchu života, můžeme pozornost obrátit k hlubšímu odpadu, jenž nás zatěžuje nepozorovaně.

Zlikvidujte všechny externí sklady

Pokud uchováváte věci v nějakém externím skladu, je snadné na ně zapomenout. Ale za jejich uskladnění měsíc co měsíc platíte nemalou částku.

Víte vůbec, co se ve vašem externím skladu nachází?

Navštivte jej a rozhodněte se. Pokud tyhle věci nepotřebujete ani nechcete, proč si je nechávat?

Bojujte s harampádím tím, že si je nebudete pořizovat

Mnoho lidí se brání vyklízení, protože se jim nelíbí představa, že budou produkovat další odpad a zvětšovat skládky. Jenže jakmile něco vlastníme, tento předmět existuje, ať už se nachází v suterénu našeho domu, nebo ve sběrném dvoře.

Pokud to tak máte i vy – a dokonce i když ne –, bojujte s harampádím tím, že si takovou věc ani nebudete pořizovat.

Nevnucujte svoje věci jiným lidem

Zbavit se něčeho může být náročné. Jednou možnou strategií je vnutit to někomu jinému.

Někdy něco někomu nutíme, abychom se zbavili vlastního špatného pocitu. Cítíme se provinile, protože jsme utratili peníze za předmět, který jsme nikdy nepoužili, nebo protože bychom rádi dokonale funkční věc nahradili novou. Abychom z této rozhazovačnosti měli lepší pocit, strčíme daný předmět někomu jinému – kdo ho možná chce, nebo také ne. Zneužíváme štědrost, abychom zakryli své pravé úmysly.

Jako když jsem si řekla: „Nikdy jsem tuhle košili neměla na sobě, ale dám ji dceři a ona ji může nosit“ nebo „Tuhle mísu jsem nikdy nevyužila, a tak ji dám sestře.“ Pokud snad dotyčné osoby po oněch předmětech skutečně touží, je to skvělé, ale neměla bych je nutit, aby se staly příjemci věcí, jež jsem odložila, a tak mi pomohly vypořádat se s mými výčitkami svědomí.

Vždycky se říká, že čas věci mění, ale vlastně je musíte změnit sami.

ANDY WARHOL

2

Stvořte řád

Žít ve věčné nouzi drobností je stav nikoli mučivý, ale stále otravný.

SAMUEL JOHNSON

Jakmile jsme učinili klíčová rozhodnutí ohledně toho, jak naložíme se svým majetkem, můžeme začít stvářet řád.

Stvářet řád je náročné, ale zároveň je velmi uspokojivé organizovat, opravovat, hledat věcem jejich pravé místo a vracet život opomíjeným oblastem.

Většinu lidí fakt, že vidí, jak se jim pod rukama rodí vnější pořádek, hluboce uklidňuje. Snad je to díky hmatatelnému pocitu kontroly nebo díky úlevě od vizuálního smogu, případně díky úlevě od pocitů viny a frustrace. Stvářet řád – dokonce i u tak obyčejných věcí, jako jsou ponožky nebo zásoby potravin – dodává nepoměrně mnoho energie a povzbuzení. Je toho tolik, co nemůžeme ovládat, ale svoje věci mít pod kontrolou můžeme.

Stvořte řád.

Opravte svoje „rozbitá okna“

Teorie „rozbitých oken“ tvrdí, že když nějaká komunita toleruje menší případy nepořádku a drobné přečiny, například rozbitá okna, graffiti, přeskakování turniketů nebo přecházení na červenou, s větší pravděpodobností se v ní objeví i vážnější přestupky.

Tato teorie prosazování zákona je možná kontroverzní, ale ať je to na úrovni měst pravda, nebo není, myslím, že na osobní úrovni platí. Když je naše prostředí v nepořádku, snáze se nepořádným stane i naše chování.

Zde jsou některá běžná osobní „rozbitá okna“:

- neroztříděná pošta a nezaplacené složenky,

- kupy novin,

- boty na podivných místech,

- chybějící toaletní papír,

- poličky ve skříních plné zbytečných věcí,

- špinavé nádobí v každé místnosti,

- kupy nevypraného prádla nebo odpadků,

- neustlaná postel.

Je pravda, že na hromádce neroztříděné pošty není nic tak hrozného. Avšak drobné případy pořádku v nás vyvolávají pocit kontroly – a většího štěstí.

Pozor na místa, která „přitahují nepořádek“

Nejspíš v každém domě, bytě nebo kanceláři určitá místa přitahují nepořádek. Když jsem byla dítě, byl takovým místem náš jídelní stůl. Dnes je jím vrchní plocha komody v hale. A také jedno křeslo v ložnici. A polička v mé domácí kanceláři. Kuchyňský stůl je na tom podobně. A mám sklon házet v ložnici šaty na hromadu na zem.

Nyní se každý večer upřímně snažím tyto oblasti uklidit. Proč? Nepořádek přitahuje další nepořádek, takže jakmile se jednou začne hromadit, daná oblast je stále zaneřáděnější.

Zvykněte si uklízet pravidelně místa, která přitahují nepořádek. Tak vznikající hromady udržíte pod kontrolou.

Pamatujte, že když věc nebudete mít v dosahu, nebudete ji užívat

Snažte se mít věci uskladněné tak, aby byly v dosahu.

Obecně je užitečnější brát v úvahu přístupnost než uskladnění. Pokud chcete něco uskladnit, ale nezáleží vám, je-li to přístupné – jedná se o známku, že tu věc možná vůbec uskladňovat nemusíte.

Přestaňte hledat

Většina z nás má jeden předmět, který stále nějak nemůžeme najít. Trávíme spoustu času a energie tím, že hledáme klíče, sluneční brýle, nabíječku, kartu do práce, knihu, kterou právě čteme, atd.

Zjistěte, jestli máte takový předmět, a pak najděte způsob, jak svůj problém s hledáním vyřešit.

Nemůžete najít klíče? Dejte si do předsíně háček a zásadně klíče věšte na něj. Nemůžete v práci vypátrat, kde se nachází vaše nabíječka? Pořiďte si jich několik a umístěte je na vhodná místa blízko elektrických zásuvek. Nemůžete najít propisku? Kupte si jich celé balení a dejte si jich několik do každé zásuvky.

S trochou promyšlené snahy dokážeme ušetřit čas a předejít frustraci.

Nečekejte se stvářením řádu moc dlouho

Vyklízet dům může být náročné v jakémkoli věku, a čím budeme starší, tím těžší bude jakýkoli odhodlaný krok. Stojí to spoustu energie, času, fyzické síly a náročného rozhodování – a navíc je to vyčerpávající i emočně.

Pokud tedy hodláte něco udělat se svou půdou, suterénem, garáží, pokojem pro hosty nebo pracovnou, neodkládejte úkol příliš dlouho.

David Ekerdt, profesor sociologie a gerontologie, si všiml, že po dosažení padesátky se pravděpodobnost, že se člověk zbaví nějakého majetku, s každým desetiletím snižuje.

Z toho může vzejít skutečný problém, ať už pro vás, nebo pro druhé. Někteří lidé se nemohou přestěhovat, protože nesnesou představu, že by měli ve svém současném domově něco vyklízet, a tak toto břímě spadne na druhé.

Udělejte to nyní. Čekání to jen ztíží, a ne naopak.

Většinu skvrn odstraní mýdlo a voda

Obvykle nepotřebujeme nějaké ultraspeciální čisticí prostředky, abychom si poradili s běžnými problémy.

Vyberte si „příchuť měsíce“

Aby pro vás bylo uklízení větší zábava, vyberte si pro daný měsíc nějaké téma a zaměřte se na předměty v této kategorii. Jde to samozřejmě dělat i úplně jinak, ale existuje důvod, proč tento přístup funguje: Pomáhá nám vidět naše prostředí novým, hravým způsobem.

A jaká jsou možná témata? Knihy, šaty, kancelářské potřeby, kuchyňské náčiní nebo čisticí prostředky a kosmetika.

Pozor na kupování suvenýrů

Suvenýry mohou vypadat báječně, když navštěvujete nová místa, ale budete je opravdu chtít mít na poličkách, až se vrátíte domů?

Pokud si přesto rádi kupujete upomínkové předměty z cest, uvažte, jestli není lepší koupit něco, co je malé, snadno se to vystaví nebo použije, a přesto to vyvolává hezké vzpomínky – například vánoční ozdoby, koření, náramek, pohledy.

Uklízení často nejprve vytvoří větší nepořádek

Uklízení někdy může člověka odrazovat, protože samotný proces vytváří spoustu nepořádku.

Ale stojí to za to.

Najděte svůj problém

Učiňte ze svého pracovního prostoru pohodlnější a uspořádanější místo tím, že si dáte práci a zjistíte, jaký je váš konkrétní problém.

Překáží vám pořád váš kabát nebo svetr? Pořiďte si věšák na kabáty, používejte skříň nebo si do stěny navrtejte háček.

Zamotáváte se neustále do svých sluchátek? Kupte si držák na sluchátka.

Zakládáte pořád někam papíry s důležitými informacemi? Užívejte korkovou nástěnku, dělejte si poznámky do jednoho zápisníku, vytvořte si složku pro „aktuální zásadní informace“, užívejte pořadač, kde můžete mít všechno zorganizované, a přece v dosahu.

Mnoho problémů má jednoduchá řešení – pokud se je snažíme nalézt.

V aktivních oblastech se snažte, aby byly povrchy prázdné

Odstraňte kuchyňské přístroje, které neužíváte každý den; vyvarujte se toho, aby byl zaplněn každý centimetr vašeho pracovního stolu. Někteří lidé si sice libují v nadbytku a záplavě, ale i pro ně bude užitečné, když budou mít kousek prázdného místa pro aktivní práci.

Vyhlaste amnestii pro všechno harampádí

Často se cítíme provinile, protože jsme utratili spoustu peněz za předměty, které jsme doopravdy nepotřebovali. Cítíme vinu za to, že jsme si koupili něco, co jsme nikdy nepoužili. A cítíme se špatně i kvůli tomu, že všechny odložené věci přispívají ke kupám odpadu, které na světě jsou.

Kvůli tomuto pocitu viny lpíme i na takovém majetku, který nechceme, nepoužíváme ani nemáme rádi.

Vyhlaste amnestii pro všechny nepotřebné věci. Všechna vina bude odpuštěna. Všechny chyby zapomenuty. Všechno to harampádí vykliďte.

Co se stalo, stalo se. Recyklujte všechny nepřečtené časopisy a články. Dejte pryč nenošené oděvy, zaprášené nádobí a nikým nepoužívané náčiní. Ukončete nedokončené projekty. Zbavte se té liché rukavice. Pak začněte zcela od začátku.

Dejte všem věcem jejich specifické místo a vězte, že tento řád je největší milost.

JOHN DRYDEN

Vytvořte si „technický set“

Dejte dohromady všechny technické pomůcky, které často užíváte – nabíječku, adaptér, sluchátka, powerbanku –, a vytvořte si „technický set“, který si můžete dát do zásuvky stolu nebo ho přibalit do kufru či batohu.

Buďte turistou ve svém vlastním domě

Navštivte každé místo u sebe doma nebo v kanceláři. Podívejte se dovnitř každé skříňky, zásuvky, do každé poličky. Prošťourejte každou skulinu. Nemusíte s tím nic dělat, prostě se jen dívejte.

Když jsem se vydala na prohlídku svého bytu já, nalezla jsem věci, které jsem už dlouho hledala – umělohmotné kelímky, napínáčky a klubíčka bavlněné příze.

Mnoho z nás má spoustu oblastí, o nichž už neví. Jsou v nich uskladněny věci, na něž jste už dávno zapomněli. Ať už je nějaký předmět jakkoli důležitý, pokud nevíme, že ho vlastníme, nemůžeme ho používat.

Bojujte s nehostinnými místy

Většina lidí má ve svém okolí různá nehostinná místa. Je na nich zatuchlo, špinavo, nikdo sem nechodí, a možná zde dokonce i straší.

To je nepříjemné, a proto podnikněte kroky, abyste tato místa zkrášlili. Dejte si záležet, aby žádný kout u vás doma nepáchl zatuchlinou a nepůsobil opuštěně.

Zbavte se všeho lepkavého, plesnivého či zaprášeného, ať už se jedná o starou sklenici s medem, upatlanou lahev s kosmetikou, umaštěnou soupravu nářadí, plesnivý závěs ve sprchovém koutě, sáček se zvětralými ořechy nebo zanedbanou podlahu.

Pokud to je možné, zjistěte příčinu vlhkosti, špíny nebo rozkladu a vše opravte a vyčistěte.

Častým zdrojem nepořádku bývají domácí zvířata: trus koček, chuchvalce psích chlupů, zapáchající voda v akváriu, staré podložky, otevřené plechovky jídla.

Tyto nehezké a opomíjené oblasti nám kazí náladu a tím, že je změníme k lepšímu, můžeme se doma opět cítit příjemně.

Zvolte pro každý den v týdnu určitý úkol

Knihy o malém domku na prérii od Laury Ingalls Wilder se mi moc líbí. Když jsem jako dítě četla knihu Malý domek ve velkém lese, fascinoval mě nápad, že by se každému dni v týdnu dala přidělit určitá domácí práce. Podle Laury

- perte v pondělí,

- žehlete v úterý,

- spravujte ve středu,

- stloukejte máslo ve čtvrtek,

- čistěte v pátek,

- pečte v sobotu

- a v neděli odpočívejte.

Tento přístup lze upravit pro pracovní týden ve vztahu k úkolům, které je třeba dělat pravidelně. Tak byste mohli

- aktualizovat tabulky v pondělí,

- platit faktury v úterý,

- pracovat na měsíčních zprávách ve středu,

- vystavovat faktury ve čtvrtek,

- telefonovat v pátek.

Mosaz se leskne tím, že se užívá, krásný oděv chce být nošen; opusťte dům a začne trouchnivět.

OVIDIUS

Vytvořte „tajemnou krabici“

Kolem nás všech se objevují ony záhadné a důležitě vypadající předměty: kabely sloužící kdovíčemu, dálkové ovladače, neznámé šroubky, které se jednoho dne ocitly na podlaze, podivné části vysavače. Všechny je vezměte a uložte je do jedné krabice. Nikdy je nepoužijete, ale budete vědět, kde jsou. Chcete-li dojít ještě dále, napište na krabici datum, a pokud ji neotevřete celý rok, všechno vyhoďte.

Něco, co se dá udělat kdykoli, se často neudělá nikdy

Udělejte to nyní, nebo se rozhodněte, kdy to uděláte.

Představte si, že pořádáte večírek

Nic nepodněcuje uklízení víc než vědomí, že se k vám chystá přijít pár lidí.

I když zrovna žádný večírek neplánujete, představte si to. V duchu si stanovte den a zeptejte se sami sebe: „Pokud k nám příští neděli přijde dvanáct lidí na oběd, jak se na to musím připravit?“

Co nejvíc se zkuste vpravit do nálady hostitele. Je udivující, kolik přehlížených aspektů vašeho domova vás v tu chvíli uhodí do očí: šmouhy na zrcadle, drobky v lednici, obří kupa hraček v rohu obýváku.

A pusťte se do díla…

Podívejte se na svůj domov očima cizince

Projděte se po svém domě, jako byste byli skutečný realitní makléř, který se chystá dům prodat. Střízlivým okem ohodnoťte jeho cenu. Co by mohlo jeho hodnotu snížit a jaké změny by umožnily nastavit výhodnější cenu? Tak třeba ten pokoj, který funguje jako odkladiště, by se dal změnit v kancelář nebo tělocvičnu. Přeplněné poličky byste mohli vyklidit. A co takhle vyměnit všechny nefungující žárovky?

Nebo si představte, že jste někdo, kdo uvažuje, že by si obydlí krátkodobě pronajal. Co byste si pomysleli o fotografiích vašeho příbytku na stránkách Airbnb?

Případně byste se mohli stát vykonavatelem závěti, profesionálním organizátorem nebo uklízečkou, kterou povolali na velkou práci.

Tím, že na sebe vezmeme identitu někoho jiného – cizince, který nemá osobní vztah k našemu majetku a prostoru –, zaujímáme odstup, který usnadňuje vytváření pořádku.

To tím, že zkoumáme malé věci, získáváme velkou schopnost zažívat co nejméně bídy a co nejvíce štěstí.

SAMUEL JOHNSON

Najděte všemu přesné místo

I když intuice nám to říká jinak, je snazší – a také zábavnější – dávat věci na přesné místo, a ne kamkoli.

Život plyne hladčeji, když přesně víte, kde se nacházejí určité důležité předměty. Víte například, kde najdete:

- svůj pas,

- svítilnu,

- kuchyňskou škrabku,

- náplasti,

- tužkové baterie,

- nahřívací dečku,

- nůžky,

- daňové přiznání z minulého roku,

- šroubovák,

- svůj rodný list,

- odměrku,

- lepicí pásku?

Bonus navíc: Když věci patří na určité místo, mohou je snadněji nalézt i druzí lidé a každý ví, kam co patří. Všem je například jasné, že prodlužovačka patří do předsíně na levou stranu třetí poličky ve skříni.

Věci si uspořádejte – ale ne příliš

Najde-li člověk pro všechno místo, má to velkou hodnotu a přináší to velké potěšení. Dá se to ovšem také přehnat. Nesnažte se být příliš konkrétní. Pokud trávíte spoustu času tím, že polévky v sáčku řadíte podle abecedy nebo že svou knihovnu rovnáte podle patnácti různých kategorií, zvažte, jestli není vhodné přístup trochu zjednodušit.

Také platí, že něco se uspořádat zkrátka nedá, a proto se o to ani nepokoušejte; strávila jsem hodiny tím, že jsem rovnala pastelky a kostky Lega, jen abych zjistila, že další den jsou zase všechny zpřeházené.

Dejte si pozor na nástrahu v podobě inovativních úložišť

Asi není překvapivé, že právě lidé, kteří nejvíc hromadí, mají často sklon nakupovat složité police, šuplíky či kontejnery.

Nepořizujte si nic podobného, dokud nebude naprosto jasné, že vám to pomůže uspořádat věci, které opravdu potřebujete. Zrovna tak by to totiž mohlo způsobit, že budete neustále přemisťovat různé krámy nebo cpát na jedno místo víc věcí.

Pokud si potřebujete koupit nějaký předmět, abyste v něm mohli uskladnit jiné předměty, možná máte prostě jen příliš mnoho věcí.

Neutrácejte za úložiště, kam se sice vše krásně složí, ale pak na to úplně zapomenete. Správné úložiště může být k nezaplacení, ale pokud se věcí, které nepotřebujete, nepoužíváte ani nemáte rádi, zbavíte, možná už žádná úložiště potřebovat nebudete.

Praktikujte mise-en-place

Sofistikovaní kuchaři hovoří o mise-en-place, což je francouzský výraz pro „všechno na svém místě“. Mise-en-place popisuje přípravu, která se provádí před vlastním vařením: shromažďování přísad a nástrojů, krájení, odměřování a podobně.

Mise-en-place znamená, že kuchař má všechno připravené a nepotřebuje zaběhnout pro něco do obchodu nebo začít horečně hledat nůž na krájení zeleniny.

Kdykoli to bude možné, praktikujte mise-en-place. Vytváření pořádku je snazší, když si dáme tu práci a všechno máme nachystané. Nedokážete dostat pod kontrolu svou korespondenci? Zřiďte si místo, kde budete mít uložené známky, obálky, zpáteční adresy, dopisní papír a nůž na dopisy. Až budete potřebovat, všechny věci budete mít připravené.

Uklízejte okamžitě

Umyjte nádobí, jakmile uvaříte, pověste si šaty hned poté, co si oblečete pyžamo, dejte si složky do pořadače, jakmile naleznete, co jste potřebovali. Pokud po sobě ihned uklidíte, dokážete všechno mnohem lépe zvládnout.

Pro většinu lidí je snazší udělat maličkosti, hned jak se objeví, než čelit dlouhodobému rozsáhlému úkolu.

Mějte propisky, poznámkový blok, lepicí pásku a nůžky v každé místnosti

Život je mnohem snazší, pokud máte nástroje, které potřebujete, snadno na dosah.

Vytvořte si „misku nejvyšší potřeby“

V knihách o Harrym Potterovi se vyskytuje Komnata nejvyšší potřeby, v níž se díky kouzlu nachází vše, co člověk zrovna potřebuje. Inspirována touto myšlenkou nyní vytvářím „misku nejvyšší potřeby“, kdykoli cestuji na nové místo.

Najdu si misku nebo něco podobného a do ní umístím všechno, co bych mohla potřebovat já nebo člen mojí rodiny: klíče, sluneční brýle, špunty do uší, drobné, peněženku.

Dřív, když jsem cestovala, jsem často něco nemohla najít, protože jsem věci dávala na náhodné místo, které mi nic neříkalo. Tím, že jsem určila oblast, kam patří všechno podstatné, jsem si ušetřila hodiny nepříjemného hledání.

Vytvořte koše na odkládání

Když lidé sdílejí nějaké místo – pár, rodiny, spolubydlící, kolegové v kanceláři –, často mají různou toleranci pro nepořádek. To může vyvolávat hodně hádek.

Pokud vám na pořádku záleží víc než jiným lidem, s nimiž se dělíte o nějaké místo, uvažte, jestli by se nedaly pořídit koše na odkládání jejich věcí. Tyto koše mohou být snadno v dosahu, a přesto na méně nápadném místě. Až budete chtít vytvořit větší pořádek, dejte věci těchto lidí do jejich košů. Je to mnohem rychlejší a snazší než uklízet věci na správné místo – obzvláště pokud nevíte, kam dotyčné předměty patří.

Tímto způsobem nebude ve společných prostorách nic překážet, a přesto předměty jejich majitelé snadno naleznou. V případě potřeby můžete mít i zvláštní koš na věci bez jasného majitele.

Najděte místo pro věci, které nejsou ani špinavé, ani čisté

Mnoho z nás má problém s oděvy, které nejsou ani právě vytažené z pračky, ani připravené k vyprání: tepláky, jež jsme měli párkrát na sobě, blůzu, kterou jste nosili jedno odpoledne.

Když je lidem nepříjemné míchat neušpiněné šaty s čistými, mají sklon shromažďovat oblečení na podivných místech. Pokud to tak máte i vy, najděte si způsob, jak s těmito oděvy v „mezistavu“ správně naložit. Mějte pro ně v koupelně nebo šatní skříni zvláštní háček; vyhraďte si pro ně zvláštní zásuvku.

To, co pokládáme za prozatímní, se často stává trvalým; to, co pokládáme za trvalé, se často stává prozatímním

Začněte tak, jak chcete pokračovat, protože prozatímní se často stává trvalým. Pokud členové vaší rodiny začali na podlaze vstupní haly během prvních týdnů, kdy žijete v novém domě, nechávat ležet věci, vznikne z toho návyk, který bude obtížné změnit – a tak se od prvního dne usilovně snažte vytvořit návyky, které jsou žádoucí.

A na druhou stranu, to, co se zdá trvalé, se často ukáže jako prozatímní. Možná si myslíte, že budete mít v kuchyni tu ušmudlanou dětskou sedačku napořád, ale než se nadějete, sedačka bude pryč.

3

Poznejte sebe – i ostatní

Věci, které milujeme, nám říkají, čím jsme.

THOMAS MERTON

Neexistuje žádné kouzelné řešení pro všechno, abychom vytvořili pořádek; všichni ho musíme vytvářet způsobem, který je správný právě pro nás.

Někdo si myslí: „Chci se od něčeho oprostit, a tak se toho zbavím, protože věci nemají žádný význam.“ A jiný uvažuje: „Chci se z věcí víc radovat, a tak se toho zbavím, protože několik věcí, kterých si člověk hluboce cení, znamená víc než kupa krámů, která je mimo mou kontrolu.“

Můžeme se od sebe navzájem učit, ale neexistuje žádný nejlepší způsob, jak něčeho dosáhnout. Nikdo nemá pravdu a nikdo se nemýlí.

Pokud známe sami sebe, můžeme si své okolí a systémy, v nichž žijeme, upravit tak, aby nám vyhovovaly – takže se nebudeme muset nutit k tomu, abychom se řídili metodami někoho jiného. Pokud je uklízení prováděno v náležitém duchu, stává se cvičením sebepoznání.

A když pak poznáme i ostatní a to, že vidí svět jinak než my, můžeme nalézt způsoby, které prospějí úplně všem.

Mám své důvody, proč chci vytvářet pořádek, a určité druhy pořádku pro mě mají větší význam než jiné. Špinavé nádobí v dřezu mi nevadí, na rozdíl od psích hraček poházených po podlaze. Můj manžel to má přesně naopak. Když jsme poznali tyto rozdíly, bylo pro nás snazší vytvořit si domácnost, která bude příjemná pro nás oba.

Můžeme o svůj prostor pečovat, aby nám pomohl ukázat jiným lidem (i sobě samým), kým jsme.

Poznejte sebe – i ostatní.

Poznejte svůj důvod

Je snadné předpokládat, že bychom se „měli“ věnovat určitému úklidu. Když však máme naprosto jasno v tom, proč to děláme, je snazší využít čas a energii produktivním způsobem – a také poznat, až se dostaví úspěch.

Zeptejte se sami sebe: „Proč to uklízím? Jaký důvod mám?“ Pokud si začnete v garáži uklízet, protože si myslíte, že byste to „měli“ udělat, možná ji zčásti vyklidíte, něco vás vyruší, přestanete a nikdy úklid nedokončíte. Jestliže si ale myslíte, že v garáži uklízíte, protože do ní chcete zaparkovat auto, abyste každé zimní ráno nemuseli z předního skla seškrabávat sníh a led, je větší pravděpodobnost, že svůj úkol dokončíte. Vzhledem k tomu, že máte jasný důvod, vás to víc táhne kupředu a v případě dokončení díla budete cítit větší uspokojení.

Pokud na druhou stranu v nějakém úkolu moc velký smysl nevidíte, nemusíte si s ním dělat velké starosti. Vnější pořádek stojí za usilování, vzbuzuje-li ve vás (nebo v někom jiném) pocit štěstí, a ne jen tak samoúčelně.

Zeptejte se: „Jaký druh nepořádku mě nejvíc rozčiluje?“

Nepořádek má mnoho podob. Může se týkat oblečení, hraček, papírů, kuchyně, domácích zvířat, přípravy do školy, auta, prádla…

Snažte se zatočit především s tím nepořádkem, který vás nejvíc rozčiluje.

Nikdo nikdy nelituje toho, že vyměnil žárovku

Jděte a vyměňte tu žárovku, hned teď. Co můžeš udělat dnes, neodkládej na zítřek. A pak při jednom vyměňte i tu spotřebovanou roli toaletního papíru.

„Uklidňujete se“ nepořádkem?

Když nás zmáhá smutek, je lákavé si ulevit a tím se trochu uklidnit, jenže často se snažíme cítit lépe tak, že se uklidňujeme tím, co v nás vyvolává špatný pocit. Zmrzlinový pohár, další sklenka vína, polehávání u televizní obrazovky, rozhazování peněz a podobné „odměny“ nás krátkodobě uklidní, ale následují výčitky svědomí a pocity viny.

A jak se ráda uklidňuji já? Tím, že si řeknu: „Nedokážu udržet pořádek, mám moc práce. Zasloužím si volno.“

Problém spočívá v tom, že – a platí to i pro mnoho dalších lidí – ve mně nepořádek vyvolává ještě horší pocit. Když člověka přemáhá nepříjemný pocit, je to důvod, proč se snažit pořádek udržet, a ne na něj rezignovat.

Vnější pořádek přispívá k vnitřnímu klidu.

Pěstujete si fantazijní identitu?

Možná toužíte po životě, ve kterém by se vám hodil určitý předmět – fantazijní existenci, v níž byste využili činky, vyšívané ručníky, diplomatický kufřík, kytaru nebo sadu nářadí.

Nebo možná chcete předvádět své fantazijní já jiným lidem – chcete, aby si lidé mysleli, že jste student historie a politologie nebo znalec filmů, a proto sbíráte věci, které vám to pomohou druhým prezentovat.

Může být bolestivé přiznat si, že určité věci nikdy nevyužijeme – a že nám všechny ty krámy jen překážejí. Buďte k sobě upřímní a všech těchto předmětů se zbavte. Budete mít víc místa pro to, co máte opravu rádi a používáte to.

Lpíte na zastaralé identitě?

Máte pořád celou lyžařskou výbavu, i když vám praskl vaz v koleni a už nelyžujete? Někdy je nám líto vzdát se některého svého já, a tak lpíme na určitém majetku, abychom se uchránili před nevyhnutelnou změnou.

Máte pořád předplacený Forbes, i když ho už nečtete? Někdy jsme si ještě nevšimli, že naše identita se vyvinula a že věci, které nám kdysi sloužily a líbily se nám, už se k nám nehodí.

Máte stále ve skříni všechno své oblečení do kanceláře, i když už v žádné kanceláři nepracujete? Vzhledem k tomu, že jsme určitému období našeho života obětovali hodně času, úsilí a financí, někdy nedokážeme opustit věci, které jsou s ním spojeny.

Pár milovaných a dobře zvolených upomínek nám může pomoci, abychom si staré časy ve vhodnou chvíli připomněli, ale když si jich budeme nechávat příliš mnoho, uvízneme v minulosti a bude to ochromovat naši schopnost přijmout současnost.

Pozor na zbytečnou práci

Vytváření vnějšího pořádku je hodnotný cíl, ale je vhodné vyhnout se práci, která je zbytečná.

Hledání informací, které nepotřebujeme, trávení spousty času zdokonalováním formálních aspektů běžné zprávy, nalepování barevných lístků do zápisníku, který žádné barevné lístky nepotřebuje… pořádek a organizace jsou hodnotné, když nám pomáhají pracovat snáze a výkonněji, ale měli bychom si dát pozor na to, abychom si z nich neudělali cíl sám o sobě.

To, že máme spoustu práce, neznamená, že jsme produktivní. Práce je jednou z nejnebezpečnějších podob prokrastinace.

Hledíte pomocí vašich předmětů do minulosti, nebo do budoucnosti?

Lidé s tendencí hromadit předměty, kteří hledí do minulosti, si uchovávají věci jako upomínku. „Před lety jsme si tak užívali, když jsme stavěli tenhle hrad z dřívek od nanuků.“

Lidé, kteří rádi shromažďují věci a přitom hledí do budoucnosti, si něco nechávají, aby se připravovali na to, co přijde. „Jednou možná tuhle obří zavařovací sklenici využiju.“

Když poznáme vzorce toho, na čem máme sklon lpět, můžeme se snáze rozhodnout, co si necháme.

Udržujte krok s dětskými zájmy

Děti často dostávají dárky, které nechtějí.

Rodiče by u nich někdy rádi vyvolali nějaký zájem, jako třeba o šachy, vodové barvy nebo kytaru. A tak koupí spoustu náčiní a vybavení, i když už dítě o obor dávno ztratilo zájem.

Někdy nějaký příbuzný nebo rodinný přítel kupuje věci, na které je dítě už příliš staré – třeba kmotr, který stále posílá dárky s tematikou dinosaurů, i když už dítě dávno z dinosauří fáze vyrostlo.

Mějte na paměti, jak rychle se dětské zájmy a touhy mění.

Máte vůči svému majetku praktický postoj, nebo mystický postoj?

Někteří lidé vnímají svůj majetek jako neživé předměty, které je třeba roztřídit a uschovat.

Jiní zaujímají mystičtější přístup. Podle nich mají předměty svého ducha: Tyhle ponožky by se mohly cítit nepohodlně, kdybychom je nacpali do zásuvky; váza by se na oné poličce mohla cítit osaměle; talíře musejí cirkulovat, aby se žádný nezlobil, že ho ignorujeme; tenhle kufr je věrný společník.

Jako dítěti jsem si myslela, že polštáře, které zdobí mou postel, jsou uražené, pokud je správně nerozložím.

Pokud zaujímáte k předmětům spíše mystický postoj, může být těžší se něčeho vzdát. Až přijde čas, poděkujete těmto věcem za jejich službu, uznejte, čím přispěly k vašemu životu, a dovolte jim přejít do další fáze jejich existence.

Nový začátek

Jedna kamarádka vždycky prvního ledna zcela vyklidí ledničku – zbytky jídla, hořčici, kyselé okurky, všechno. Já bych se takového plýtvání nikdy nedopustila, ale naprosto chápu její touhu začít rok něčím novým a čerstvým.

Hleďte si svého

Někdy nás irituje nepořádek někoho druhého, i když se nás přímo netýká. Říkáme: „Ukliď si v tom batohu,“ „Nebal si na služební cestu na poslední chvíli,“ „Uspořádej si knihovnu podle oborů“ nebo „Ukliď si na pracovním stole.“

Ale pokud se nepořádek týká jen jedné osoby, nezasahujte jí do něj, pokud vás o to sama nepožádá. Různí lidé vnímají nepořádek různě a ušetříme si spoustu času, energie a trpělivosti, když si nebudeme dělat zbytečné starosti s ostatními.

Zásoby kancelářských potřeb nejsou k ničemu, pokud je neužíváme

Řada z nás se obzvláště v práci cítí bezpečněji a pohodlněji, když si něco nechá, a ne když to roztrhá, zrecykluje, daruje, vyhodí nebo nechá ve skladu.

Jak se svět a pracovní prostředí rozvíjejí, je také stále snazší shromažďovat nástroje, zdroje a dokumenty, jež se vztahují k práci, kterou už neděláme. Když jsem si uklízela ve své domácí kanceláři, uvědomila jsem si, že už mám celé roky digitální diktafon, který jsem ani jednou nepoužila (a nikdy nepoužiju, protože když něco potřebuji nahrát, používám svůj chytrý telefon). A tak jsem diktafon dala mezi věci, jež se chystám darovat.

Je rovněž snadné uchovávat předměty, které se zdají užitečné, ale ve skutečnosti je nevyužijeme, jako je děrovačka, pravítko či kalkulačka, nebo shromažďovat zásoby svorek a sponek, prázdné pořadače, zvýrazňovače či sáčky s kečupem a solí.

Nechte si jenom to, co opravdu používáte.

Máte „období věcí“?

Rodiče malých dětí musejí používat spoustu věcí a ty často vytvářejí nepořádek.

Malé děti potřebují kočárek, vysokou židličku, dětskou postýlku, autosedačku, nočník. Často mívají velké hračky, třeba kuchyňku nebo spoustu kostek. Potřebují zvláštní vybavení pro běžné činnosti.

Pokud vám všechny tyhle předměty vadí, nezapomínejte na to, že jejich přítomnost je jen dočasná. Ačkoli starší děti vytvářejí zase jiný druh nepříjemného nepořádku, jejich věci obvykle zaberou méně prostoru – a nakonec tyhle děti dospějí a odstěhují se.

Připomínám si, že věci, které mě rozčilují nyní, jsou tytéž věci, na něž budu v budoucnu nostalgicky vzpomínat. I když mě kdysi kočárek v předsíni vyváděl z míry, nyní si představuji, jaké to bylo, když moje děti byly tak malé, že jsme na ně potřebovali kočárek!

Dny jsou dlouhé, ale roky jsou krátké.

Zeptejte se: „Tuto věc jsem zdědila, ale chci si ji nechat?“

Když něco zdědíme, je velmi lákavé si to nechat.

Možná vám tenhle předmět připomíná někoho, koho jste měli rádi. Možná byl důležitý pro někoho jiného. A pokud nic jiného, je zdarma.

Jenže pokud ten servis, ty nástroje, ty ozdobné předměty, které nejsou podle vašeho vkusu, nebudete používat, není důvod si je nechávat.

Učte se ze svých úspěchů

I když vás obklopuje nepořádek, není u vás doma nějaké místo, kde je uklizeno? Pokud si dovedete skvěle poradit s poštou, ale nezvládáte to s oblečením, třeba byste dokázali najít způsob, jak si poradit s šaty způsobem, který se podobá zacházení s poštou.

Možná děláte nepořádek doma, ale v práci máte vše srovnané, nebo opačně. Co vám usnadňuje mít kolem sebe uklizeno na jednom místě, ale na tom druhém ne?

Nebo se možná nyní topíte ve věcech, ale dříve jste to s nimi zvládali. Co vám tehdy pomáhalo uchovávat pořádek?

Přemýšlejte, proč vám určité systémy pomáhají pořádek udržovat, a snažte se z toho poučit, abyste to mohli využít v jiných oblastech svého života.

O člověku se víc dozvíte tím, že budete týden žít v jeho domě, než tím, že ho budete roky potkávat při společenských příležitostech.

PHILIP LOPATE

Máte rádi linku plnou, nebo prázdnou?

Rádi si necháváte věci na kuchyňské lince, aby byly připravené k použití, nebo máte raději linku prázdnou, takže všechno je schované?

Na lince jednoho kamaráda jsem si mimo jiné všimla mlýnku na pepř, prkýnka, lahvičky s přípravkem proti bolesti, odšťavňovače a odkladače na lžíce – všeho toho, co sama ráda uchovávám vevnitř.

Neexistuje žádný správný přístup. Jde jenom o to, co je pro vás pohodlnější.

Avšak i u lidí, kteří mají rádi všechno kolem sebe, tento systém funguje lépe, když nejsou položky dané náhodně, ale spíše pečlivě vybrané a záměrně umístěné tam, kde mohou sloužit svému účelu.

Zamyslete se nad dáváním dárků

Dávání dárků je skvělá tradice, ale může vést k výměně předmětů, které nikdo ve skutečnosti nechce.

Abyste zajistili, že budete dostávat a dávat dárky, které budou skutečně k užitku, vyměňujte si s druhými seznamy nápadů na dárky a povzbuzujte lidi, aby si něco přáli.

Někteří lidé se shodnou třeba na následujícím pravidle: něco, co člověk chce, něco, co potřebuje, něco na sebe a něco ke čtení.

Jsou lidé, kteří dosáhli bodu, kdy už nechtějí další „krámy“. Pokud tomu tak je, dejte jim jako dárek nějaký zážitek, a ne předmět. Vezměte je například do restaurace, uvařte jim něco k jídlu, jděte s nimi do divadla nebo na výstavu, zaplaťte jim kurz, nabídněte se, že za ně uděláte nějakou nezbytnou práci, a podobně.

Zeptejte se: „Záleží mi na tom?“

Pamatujte na to, že věci uklízíte proto, že to nějak prospívá vašemu štěstí.

Pokud vám na tom nezáleží, vůbec se s tím netrapte. Mám kamarádku, která má krásný, dobře uspořádaný dům, až na vstupní halu – která je plná zpřeházených hromad bot, batohů, sportovního náčiní a přecpaných věšáků.

Ale je jí to jedno.

Jste maratonec, nebo sprinter?

Pokud se chystáte na velký úklid, co vám víc vyhovuje: udělat kousek každý den, dokud nebude dílo hotovo, nebo se do toho vrhnout a uklidit všechno na jeden zátah?

Maratonci raději pracují pomalu a vytrvale a nemají rádi tlak konečných termínů. Maratonec se třeba rozhodne, že bude uklízet půl hodiny každý den, dokud nebude všechen nepořádek pryč.

Sprinteři dávají přednost tomu, že se po určitou omezenou dobu usilovně snaží, a konečné termíny je zpravidla motivují. Sprinter se třeba rozhodne, že v sobotu dopoledne půjde do kanceláře, aby si urovnal věci na pracovním stole, nebo na následující víkend pozve hosty, aby na sebe vyvinul nátlak v podobě nutnosti uklidit.

Záleží samozřejmě na vás, jaký způsob si vyberete.

Jste dodržovač, zpochybňovač, vyhovovač, nebo rebel?

Ve své knize Čtyři tendence popisuji osobnostní typologii, kterou jsem vymyslela, abych vysvětlila, jakými způsoby lidé reagují na očekávání. Tyto čtyři tendence rozdělují lidi podle toho, jaký přístup mají k vnějším očekáváním (dodržet termín, vyhovět přítelově prosbě) a k vnitřním očekáváním (začít meditovat, dodržet novoroční předsevzetí).

Dodržovač dobře reaguje na vnější i vnitřní očekávání.

Zpochybňovač všechna očekávání zpochybňuje; vyhoví očekávání, pokud si myslí, že takové očekávání má smysl – v podstatě ze všech očekávání udělá očekávání vnitřní.

Vyhovovač vyhovuje vnějším očekáváním, ale má problém s těmi vnitřními.

Rebel odporuje všem očekáváním – těm vnějším i těm vnitřním.

Výraz „reakce na očekávání“ může znít poněkud zvláštně, ale v zásadě jde o něco dost důležitého. Například pokud se snažíte uklidit nepořádek:

Jste-li dodržovač: Vzhledem k tomu, že máte sklon k seznamům úkolů, rozvrhům a plánování, bude dobré napsat si úklid do vašeho kalendáře.

Jste-li zpochybňovač: Zaměřujete se na důvody svých činů, takže si připomínejte čas, prostor a pohodu, které úklidem získáte. Často si kladete otázky jako „Proč si stlát, když budou peřiny zase rozházené?“. Čím víc si zdůvodníte své snahy, tím snáze je uskutečníte.

Jste-li vyhovovač: Abyste vyhověli vnitřním očekáváním, potřebujete vnější odpovědnost, takže abyste si uklidili, učiňte se odpovědnými. Pozvěte kamaráda, který s vámi bude; najměte si profesionála; slibte někomu, že mu dáte věci, které už nepotřebujete; pozvěte někoho na víkend; uvažte, jestli není vaší povinností, abyste sloužili za vzor ostatním; pomyslete, jaký prospěch budou mít vaši blízcí z dobře uspořádaného, prostorného prostředí; představte si, jak se bude cítit vaše budoucí já; založte skupinu podobně smýšlejících nebo se k takové skupině připojte.

Jste-li rebel: Děláte to, co chcete. Připomínejte si, že úklid není něco, co byste měli, musíte nebo co od vás ostatní očekávají – nýbrž že se jedná o něco, co chcete vy sami. Místo seznamu úkolů si veďte seznam toho, co by se dalo dělat, pokud na to budete mít chuť. Rovněž máte rádi výzvy typu: „Můj šéf si myslí, že tyhle police nezvládnu vyklidit během jednoho odpoledne. Tak to se bude divit.“

Nakupujete příliš?

Někteří lidé nakupují příliš mnoho, někteří příliš málo.

Pokud patříte do první skupiny, …

- máte sklon hromadit velké zásoby pomalu spotřebovávaného zboží, jako jsou šampony nebo léky proti kašli,

- často nakoupíte nějakou věc – třeba nástroj nebo přístroj – s myšlenkou: „Nejspíš to využiju,“

- máte dlouhý seznam obchodů, kam je třeba zajít, než vyrazíte na cestu,

- mnohdy vyhazujete věci – mléko, léky, dokonce i konzervy –, protože jsou prošlé,

- kupujete věci s myšlenkou: „Z toho bude skvělý dárek!“, aniž byste měli na mysli konkrétního obdarovaného.

Lidé, kteří nakupují příliš, se cítí pod tlakem, protože je obklopuje příliš mnoho předmětů. Často nemají dost skladovacího prostoru pro všechno, co si koupili, nebo nemohou najít, co mají. Obtěžuje je množství pochůzek, o nichž věří, že je musejí dělat, a odpad a nepořádek, který často vzniká v důsledku jejich přílišného nakupování.

Pokud popis výše platí i pro vás, dobře si to příště, než zase vytáhnete peněženku, rozmyslete! Nepotřebujete zásobu zubní pasty na příštích deset let.

Na druhou stranu…

Nakupujete příliš málo?

Někteří lidé nakupují příliš, jiní zase příliš málo…

Pokud patříte do druhé skupiny, …

- často sháníte věci jako zimní kabát nebo plavky až poté, kdy jste je nejvíc potřebovali,

- odmítáte kupovat věci, které slouží velmi specifickému účelu: obal na oblek, odličovací tampony, krém na ruce, holínky,

- nejednou hledáte náhradní řešení, jako když musíte užít mýdlo místo holicího krému, protože nemáte to, co potřebujete,

- mnohdy zvažujte, že něco koupíte, ale pak se rozhodnete: „Koupím to jindy“ nebo „Možná to vlastně ani nepotřebujeme.“

Lidé, kteří nakupují příliš málo, se cítí pod tlakem, protože nemají to, co potřebují. Často je obklopují věci, které jsou opotřebované, dobře nefungují nebo jim tak úplně nesluší.

Pokud to platí právě pro vás, neotálejte a kupte si, co potřebujete! Nečekejte na ráno před odjezdem na hory, abyste si koupili lyžařské rukavice.

A když už hovoříme o lidech, kteří nakupují příliš málo…

Dejte si pozor na odpad vytvářený lidmi, kteří nakupují příliš málo

Je snadné pochopit, proč s nepořádkem zápasí lidé, kteří nakupují příliš. Jen protože si jejich opaky skoro nic nekupují, dalo by se předpokládat, že nebudou mít problém s harampádím.

Ve skutečnosti je to tak, že jejich nechuť nakupovat přispívá k jejich nepořádku. Děsí se toho, že by něco potřebovali a byli nuceni si to jít koupit, a tak je pro ně těžké se něčeho vzdát, ať je to sebeméně potřebné. „Tenhle zmrzlinovač jsem od té doby, co jsem ho dostala, použila jen jednou, ale někdy v budoucnu třeba budu chtít dělat zmrzlinu a pak bych si musela zmrzlinovač koupit.“

Nejlepším rádcem pro budoucnost je minulost. Pokud jste něco nepoužili od té doby, co jste to získali, je dost nepravděpodobné, že s tím začnete nyní.

Není vám dobře? Zkuste uklízet

Tahle strategie u každého fungovat nebude, ale některé lidi (včetně mě) uklízení uklidňuje. Nenáročná činnost, fakt, že ukládáme věci na jejich místo, a uspokojení z toho, že vidíme, jak se z nepořádku vynořuje řád, společně působí jako vzpruha.

Dejte tomu šanci. Až příště budete cítit zlost, úzkost nebo smutek, zkuste kolem sebe trochu poklidit. Možná se pak budete cítit mnohem lépe.

Mám kamarádku, která se hrozně zlobila na svého tátu, a tak strávila den tím, že si uklízela v kanceláři. Přebírání, vyhazování, vytváření prostoru a uspořádávání jí pomohly, aby se zklidnila.

A když vás náhlým záchvatem uklízení bude rozčilovat někdo jiný, vzpomeňte si, že tenhle člověk možná užívá vnější pořádek k tomu, aby se vypořádal se svou úzkostí, žalem nebo hněvem.

Zeptejte se: „Čí to je?“

Často jako bychom se nepořádku nemohli zbavit, protože není jasné, čí daná věc je – takže se nikdo necítí povolán, aby se jí zbavil.

Ano, ve vaší koupelnové skříňce je staré pleťové mléko, které nikdy nepoužíváte, ale někdo u vás doma ho koupil. Užívá ho snad on? Nebo tu knihu, ten cvičební stroj, ten kabel. Komu tyhle věci patří?

Otázka vlastnictví může být obzvlášť ožehavá v kanceláři – tyhle šanony vaše nejsou a nikdo jako by nevěděl, proč se dva roky válejí na chodbě. Jenže jak byste je právě vy mohli vyhodit?

Pokud narazíte na něco, o čem si myslíte, že je to odpad, zeptejte se kolem a zjistěte, jestli o to někdo stojí. Je překvapivé, jak často se k něčemu nikdo nepřihlásí.

Pozor na problém se společnými prostory

Když jeden prostor užívá několik lidí a nikdo není odpovědný za to, aby tam udržoval pořádek, začnou mít všichni sklon k nepořádnosti.

Tenhle vzorec se objevuje nejčastěji v práci. Dřez a linku v kuchyňce, přihrádky na dopisy a zasedací místnosti užívá každý, ale ne každý je dost pořádný, aby po sobě uklidil.

Tyto společné prostory mohou vyvolat hodně sváru. Vypozorovala jsem, že asi nejlepší je přidělit každý prostor jedné osobě, která bude odpovídat za udržování jeho pořádku.

Ať není dokonalost nepřítelem dobrého

Buďte si vědomi své kapacity – a poznejte, kde jsou vaše hranice.

Strávit deset minut uklízením jedné poličky je lepší než fantazírovat o tom, jak strávíte víkend tím, že vyklidíte sklep.

Dát pryč většinu šatů, které nenosíte, je lepší než spřádat fantazie o tom, jak si najmete drahého truhláře na výrobu nové vestavěné skříně.

I když nemůžeme vytvořit nebo udržovat dokonalý pořádek, stojí za to snažit se věci zlepšovat.

Uchováváte věci pro někoho jiného?

Někdy je náš dům plný věcí, které uchováváme pro někoho jiného – někoho, kdo možná tyhle předměty ani nechce.

Máte police plné trofejí vašeho syna, aby si je mohl vzít, až je bude chtít – ale záleží mu vůbec na nich?

Jedni moji přátelé byli požádáni, jestli by se nepostarali o obrovskou sbírku krabiček od zápalek, jež patřila jejich kamarádce, která měla na rok pracovně odcestovat na jiný kontinent. I když žili v přeplněném newyorském bytě, svolili, aby její sbírka zabrala drahocenný prostor v jedné z jejich nemnoha skříní. Nakonec strávila v zahraničí tři roky, a když se konečně vrátila do New Yorku, požádali ji, aby si svoji sbírku zase odnesla. A ona jakoby mimochodem prohodila: „Klidně to vyhoďte. Já už to nechci.“

Dejte si pozor, jestli někomu něco neschováváte, i když si nejste jisti, jestli o to dotyčný jedinec vůbec stojí.

Zeptejte se: „Vyvolává ve mně tenhle předmět vůbec nějaké vzpomínky?“

Upomínkové předměty nám mají připomínat lidi, činnosti a místa, které máme rádi. Někdy na těchto předmětech ovšem lpíme i tehdy, když už ztratily význam.

Máte třeba hrnek s fotkou týmu, s nímž jste před deseti lety krátce pracovali, ale dnes už si nevzpomenete ani na jména těch lidí.

Podědili jste velkou krabici rodinných fotografií, ale nikoho na těch obrázcích neznáte.

Váš otec vám dal prut svého otce, ale vy jste svého dědečka nepoznali a nechodíte rybařit.

Neschovávejte si upomínkové předměty, které vám nic nepřipomínají a nemají pro vás žádnou cenu.

Jste vůči nepořádku imunní? Nebo je takový někdo ve vašem okolí?

Velmi často se stává, že lidé v páru nebo ve skupině jsou vůči odpadu různě tolerantní, a ti, kdo jsou vůči němu tolerantní nejméně, nakonec nejvíc uklízejí, zatímco ti s nejvyšší dávkou tolerance uklízejí méně.

Avšak ve většině případů ti nepořádnější nakonec podlehnou a i oni něco dělají, protože také chtějí žít v prostředí, které je přiměřeně uspořádané (ačkoli lidé se často neshodnou, jak vlastně taková „uspořádanost“ vypadá).

Jenže existují i lidé, kteří jsou vůči nepořádku opravdu imunní – a vůbec nikdy si ho ani nevšimnou.

Pokud je to váš případ, může vás překvapovat, proč si jiní lidé tolik stěžují na nepořádek kolem vás.

Pokud je to případ lidí, s nimiž máte co do činění, smiřte se s tím, že je velmi náročné přimět je, aby přispívali ke stváření řádu, protože nepořádek nevidí ani jim nevadí. Prostě ho nevnímají.

Když si uvědomíme, že jiní lidé vnímají nepořádek jinak, může nám to pomoci, abychom s nimi jednali trpělivěji.

Máte problém zbavit se něčeho, co vám kdysi poskytovalo velké potěšení nebo službu?

V Teorii mravních citů filozof Adam Smith poznamenal:

… cítíme určitý druh vděčnosti k oněm neživým objektům, které pro nás byly příčinou velké nebo časté radosti. Námořník, který by přiložil, jakmile by se dostal na pobřeží, do ohně prkno, na němž právě unikl z vraku lodi, by nám připadal vinný nepřirozeným jednáním. Očekávali bychom, že ho bude spíše s péčí a citem ochraňovat jako památku, která je mu do určité míry drahá.*

*Adam Smith: Teorie mravních citů. Praha: Liberální institut, 2005, str. 105, překlad Hana Rogalewiczová a Vladimír Rogalewicz.

Tuhle pasáž mám moc ráda: Když nám nějaký předmět udělal velkou službu, jen neradi se ho zbavujeme.

Tak pro mě například bylo těžké rozloučit se s mými starými notebooky. Usilovně pro mě pracovaly a strávili jsme spolu spoustu hezkých chvil. Ale začaly zabírat příliš mnoho místa, tak jsem si je na památku vyfotila a poslala je dál.

Někteří lidé mají jasný názor na to, jak skládat nádobí do myčky

Plnění myčky může představovat vhodnou oblast, v níž uděláte rozhodnutí tohoto typu: „Tohle je důležitější pro někoho, koho mám ráda, než pro mě. Z lásky k tomu člověku budu myčku plnit metodou této osoby, i když si myslím, že to není nezbytné nebo je to hloupé, nelogické či ztráta času.“

Nebo pokud se nedokážete přimět k tomu, abyste přijali něčí bláznivou metodu, dohodněte se, že se společně podíváte do manuálu, abyste určili „nejlepší“ způsob, jak to dělat.

Můj nepořádek na mě působí jinak než tvůj

Všimli jste si někdy, že když děláte hluk – cvakáte tužkou, bubnujete prsty, broukáte si –, vzniklý hluk vás neobtěžuje, ale když podobný hluk dělá někdo jiný, je to velmi rušivé?

S věcmi je to podobné. Náš vlastní nepořádek nám nevadí, nebo ho dokonce ani nevidíme, na rozdíl od nepořádku druhých lidí. Jedna kamarádka mi řekla: „Můj manžel si stěžuje, že na kuchyňské lince nechávám drobky, zatímco po něm jich v obývacím pokoji zůstávají celé kupy.“

Mějte tento jev na paměti, pokud vás někdo požádá, abyste někde uklidili, i když vás daný nepořádek neobtěžuje – nebo pokud někdo vypadá překvapeně, že jste ho požádali, aby si uklidil.

Mějte sklad v obchodě

Patříte mezi lidi, kteří mají sklon kupovat věci s myšlenkou „Tohle se určitě bude hodit“? Kupujete ohromné množství běžných věcí (alobal, papírové utěrky, dentální nit), protože „Tohle by mi mohlo dojít, tak si radši udělám zásobu“? Pokud ano, řekněte si: „Pokud to budu potřebovat, můžu si to koupit. Možná to potřebovat nebudu, a tak to uskladním v obchodě.“

Pokud potřebujete pomoc, řekněte si o ni přímo

Lidé reagují vstřícněji a laskavěji na přímé prosby; pasivně-agresivní komentáře a hlasité vzdychání jsou spíše ignorovány. Místo zvolání „Tady je ale bordel!“ zkuste říct: „Prosím, odnes si učení z kuchyňského stolu.“ Místo stížnosti „Jsem na uklízení sama“ dejte pokyn: „Prosím, vyndej čisté nádobí z myčky, abychom mohli vyprázdnit dřez.“

Zamávejte kouzelnou hůlkou

Představte si, že máte kouzelnou hůlku.

Co byste udělali s kouzelným pokojem – pokojem navíc, který se záhadně objevil ve vašem domě?

Čeho byste dosáhli kouzelným úkolem – úkolem, který by se dokončil přes noc, aniž byste pro to museli cokoli udělat?

Když se zamyslíte, co byste udělali s kouzelnou pomocí, může to odhalit, co by se dalo ve vašem životě změnit.

Pokud by vám například byla přikouzlena místnost na jógu, mohli byste místo pro jógu najít u sebe doma hned teď? Kdyby kouzlo vyklidilo garáž, mohli byste tento úkol na někoho delegovat nebo za něj někomu zaplatit? To je skoro stejně dobré jako kouzlo.

Skutečný domov je největší ideál člověka.

FRANK LLOYD WRIGHT

Nečekejte chválu nebo obdiv

Pokud uklízíte a čekáte přitom, že jiní lidé vás za to budou chválit nebo obdivovat, můžete se nakonec cítit velmi zklamaně.

Pro některé lidi (jako třeba pro mě) je snazší uklízet s myšlenkou „Dělám to pro sebe“. Jiní lidé si zase raději řeknou: „Dělám to pro někoho – moji rodinu, hosty, cizí lidi.“

Ať už je to jakkoli, nečekejte, že lidé budou reagovat tak, jak byste si přáli. Ne každý umí nahlas poděkovat, nebo si dokonce něčeho všimnout.

Přijímejte se a očekávejte od sebe víc

Nebo jak to formulovala spisovatelka Flannery O’Connorová: „Přijmout sám sebe ještě nevylučuje snahu stát se lepším.“

V našem přístupu k uklízení i v ostatních věcech můžeme sami sebe přijmout a uznat pravdu o své povaze a zvycích – a můžeme také požádat sami sebe o to, abychom se snažili víc.

4

Vytvořte si užitečné zvyky

Malý každodenní úkol, pokud bude opravdu každodenní, předčí i náhlý záchvěv Herkula.

ANTHONY TROLLOPE

Abychom uklidili nepořádek, musíme se nejprve rozhodnout a stvořit řád. Jakmile ho máme, sebepoznání nám pomůže zjistit, jaké systémy a strategie nám budou fungovat.

Dalším krokem je vyjít z tohoto poznání a tohoto základu a zvyknout si něco pravidelně dělat.

Snadné, rychlé, pravidelné zvyky umožňují zvládat věci, ještě než se z nich stane hromada nepořádku. Často podceňujeme, co můžeme udělat během chvilky – tedy pokud se necháme vést zvyky, které udržují pořádek. Je mnohem snazší udržovat rovnoměrné tempo než se něco snažit stihnout – a se správnými zvyky se vám nikdy nic nezačne hromadit.

Starat se o odpad a zvyky, které s ním bojují, je zajisté únavné, ale jakmile byly zvyky vytvořeny, toto chování je pro nás automatické. Myslete na nepořádek nyní, abyste na něj mohli později zapomenout.

Vytvořte si užitečné zvyky.

Držte se pravidla jedné minuty

Úkol, který se dá udělat za méně než jednu minutu, udělejte bezodkladně. Pověste si kabát, přečtěte si dopis a dejte ho do sběru, uložte dokument do šanonu, vyhoďte propisovačku, která dopsala, vraťte zubní pastu do koupelnové skříňky a zavřete dveře.

Protože takové úkoly jsou velmi rychlé, není toto pravidlo nijak náročné a je s podivem, kolik se toho dá během jedné minuty udělat v průběhu několika týdnů.

Přecházíte z jedné místnosti do druhé? Vezměte s sebou nějakou věc

Kdykoli jdete z místnosti do místnosti, vezměte s sebou jednu věc. Nemusíte ji dávat tam, kam patří, stačí, když ji položíte blíž. Když jdete z kuchyně, vezměte si s sebou svůj svetr. Nemusíte ho hned dávat do skříně, stačí, když ho dáte blíž k ní.

Věci se začnou pomalounku dostávat na své místo.

Věci nepokládejte, ale odkládejte na místo

Pokud se slyšíte, jak si říkáte: „Dám to zatím sem a budu se tím zabývat později,“ zbystřete.

Krabice otvírejte opatrně

Většina věcí je navržená tak, aby se po správném otevření snáze otvírala i zavírala – ale pokud jsme netrpěliví nebo nepozorní, můžeme to ignorovat a nějaký balíček prostě roztrhnout.

Pokud se vám to stane třeba s pytlem psích granulí, možná ho pak nedokážete znovu zavřít. Pokud nějakou hračku vytrhnete z krabice, možná už ji tam nebudete moci vrátit. Na druhou stranu, pokud otevřete balení čajů odpovídajícím způsobem, snadno ho zase zavřete.

Zvykněte si hledat místo, za něž se má zatáhnout nebo které se má roztrhnout. Malá snaha a pozornost navíc život dlouhodobě usnadňují.

Pozor na nutkání uklízet kvůli prokrastinaci

Někdy mám velkou chuť začít uklízet – nikoli z opravdové touhy po pořádku, ale kvůli tomu, abych odložila práci na něčem nepříjemném.

Přecpané poličky v mé kanceláři mě dosud nijak netrápily, ale když nyní stojím před náročným úkolem, jsem přesvědčená, že se mi nic nepodaří, dokud se nevypořádám s poličkami.

Je pravda, že vytváření vnějšího pořádku nám může vyčistit hlavu, uvolnit energii a pomoci nám připravit se na náročnou povinnost. Ale je potřeba, abychom si byli jistí, že z uklízení se nestává výmluva pro to, abychom odložili práci na něčem, co je ve skutečnosti důležitější.

Jedním způsobem, jak zjistit, jestli uklízíte kvůli prokrastinaci, je zeptat se sebe samých: „Kdybych ten zatracený úkol dokončil, cítil bych stále potřebu dělat pořádek?“ Pokud ne, tak jen prokrastinujete.

Existuje skutečný rozdíl mezi užitečnou přípravou a neužitečným otálením.

Najděte si svůj vlastní pokoj

Spisovatelka Virginia Woolf je autorkou slavného výroku, v němž tvrdí, že spisovatel potřebuje „svůj vlastní pokoj“. A pokud jste jako většina lidí, pravděpodobně chcete také vlastní pokoj, i když nejste spisovatel. Chcete tedy vlastní pokoj? A pokud ano, máte ho?

Možná si nebudete moci zabrat celý pokoj, ale nějaký svůj prostor nejspíše ano – skříň, pracovní stůl, polici, roh v suterénu nebo cokoli, co vám přijde vhod.

Pokud se o svůj domov či kancelář dělíte s druhými, potřebujete prostor, který patří jen vám a který je uspořádaný a udržovaný podle vašich představ.

V tomto prostoru budete nejspíš v soukromí; můžete tam zanechat materiály, které se vztahují k tomu, co právě děláte; můžete si tam dávat věci, kam chcete; druzí vám tam věci nemohou přemisťovat; a nikdo si odtamtud nemůže nic půjčit bez dovolení.

Braňte svůj „pokoj“ před vším, co není vaše. Doma nedovolte, aby byl využíván jako odkladiště pro ostatní členy rodiny. Ani v práci kolegům neumožněte, aby tento prostor užívali pro svoje potřeby.

I malý osobní prostor dělá divy.

Pozor na známky toho, že se někde kupí věci

Odpad je zákeřný; postupně se vkrádá dovnitř a často si ho nevšimneme, dokud z něj není hrozivá kupa.

Dejte si pozor na tato znamení:

- dveře ke skříňce, které se dají zavřít jen silou,

- zásuvka, jež při zavírání neklouže,

- věci uskladněné ve dvojité řadě za sebou,

- věci nacpané k sobě v nějakém úhlu,

- víčka, která se nedají zavřít,

- hromady, které leží na podlaze, stole nebo pod skříňkou více než pár dní,

- něco uložené na zjevně nevhodném místě (např. tiskárna na křesle v obývacím pokoji nebo baseballová rukavice na pracovním stole),

- hromady, které brání normálnímu užívání místa (např. jídelní stůl kvůli věcem, které jsou na něm umístěny, nelze používat k jídlu),

- něco uložené mimo logický kontext (např. krabice s kancelářskými potřebami v horní přihrádce šatní skříně).

Zvykněte si uklízet na cestách

Když čekáte na letadlo, autobus či vlak, věnujte pár minut tomu, že si uklidíte v peněžence, batohu nebo brašně.

Jedná se o dobrý způsob využití tohoto přechodného období. Není moc co dělat, obvykle sedíte blízko koše, a pokud nic jiného, vaše zavazadlo je pak o něco lehčí.

Je snazší udržovat tempo než se snažit všechno stihnout

Tím, že si vytvoříme užitečné zvyky, se s nepořádkem můžeme vypořádávat po troškách, jak se bude vynořovat v našem okolí, místo abychom se s ním pokoušeli bojovat ve velkých, hrdinných záchvatech uklízení.

Pozor na stojaté vody v kanceláři

Patery boty, čtyři svetry, sedm krabiček na jídlo, tři tašky na cvičení… nosíme si do práce věci, ale zapomínáme si je zase odnášet domů, takže zde zůstávají zapomenuté ležet a stagnují. Tento vzorec vytváří v práci nepořádek a doma zase nepohodlí.

Každý večer zkontrolujte, jestli v práci nemáte něco, co byste si měli vzít s sebou.

Co třeba vytvořit si krabici nebo poličku na věci, které patří jinam? Tam si takové věci můžete dávat, dokud nebude vhodná chvíle je odnést domů.

Nechce se vám spát? Zkuste uklízet

Odborníci na spánek říkají, že když má někdo problém usnout, radši než se převalovat v posteli by měl vstát a věnovat se nějaké klidné činnosti.

Když nemůžu usnout já, je pro mě užitečné něco uklízet. Nic náročného, co by vyžadovalo hodně přemýšlení – prostě jen chodím po bytě a odklízím všechno, co je na nesprávném místě. Obvykle toho najdu dostatek, aby mě to zaměstnalo na dvacet minut, a pak jsem připravená vrátit se na lůžko. Je to uklidňující činnost uprostřed noci, a i kdybych se ráno probudila vyčerpaná, můj byt aspoň vypadá hezky.

Chcete-li ušetřit místo, ukládejte boty v pozici jin-jang

Nakupujte chytře

U některých lidí vede nakupování k problémům s hromaděním. Pokud tomu tak je i u vás, zkuste některé z těchto nákupních zvyků:

- Nechoďte do obchodu, pokud nehledáte nic konkrétního.

- Buďte rychlí. Čím déle v obchodě zůstanete, tím více peněz utratíte.

- Neberte si vozík ani košík. Koupíte si méně, pokud budete muset zboží nést.

- Dotýkání se věcí nebo jejich ochutnávání spouští impulz nakupovat, a proto se vyhněte ochutnávkám zdarma.

- Dejte si pozor, když jste u pokladny, což je oblast, jež je plná lákavého zboží, které jste neměli v úmyslu kupovat.

- Neukládejte si své údaje při platbě online, abyste museli vyvinout úsilí a při každém nákupu je vždy znovu zadat.

- Pamatujte, že nic není výhodná koupě, pokud to doopravdy nepotřebujete nebo nechcete.

Jsem rád, když má můj život široké okraje.

HENRY DAVID THOREAU

Uspořádejte si pracovní stůl, abyste se lépe soustředili

Když v práci střídáme úkoly, je snadné utopit se v materiálech, které se vztahují k několika projektům, jež spolu nesouvisí.

Je lákavé říct: „Až budu dělat online průzkum pro tenhle projekt, mohl bych si zrovna vyhledávat i informace pro tamten jiný projekt.“ Jenže z takové nesouvislé práce se můžeme cítit zahlcení a být v důsledku málo produktivní.

Místo toho si zvolte prioritu pro příští časový úsek a vyndejte si pouze materiály, které se vztahují k tomuto projektu. Všechno ostatní odstraňte z očí i z mysli.

A když už jste u toho, vyčistěte si i počítač tak, že na obrazovce zavřete všechno, co se k současnému projektu přímo nevztahuje. Dejte mimo dosah i telefon.

Používejte svůj pracovní stůl tak, abyste se soustředili na jediný aktivní projekt.

Vytvořte si čekárnu pro věci

Všichni máme věci, které čekají, až je předáme někam jinam: balíčky k odeslání, knihy, jež je třeba vrátit do knihovny, tenisovou raketu, kterou je nutno přeplést.

Často jenom necháváme takové předměty ležet někde na stole nebo polici s myšlenkou: „Nechám si tyhle boty na kuchyňské lince, abych je nezapomněl odnést do opravy.“ Ale tak to může zůstat celé měsíce.

Abyste s takto vzniklým nepořádkem zatočili, vytvořte si „čekárnu“ – polici ve skříni, roh v garáži –, kde budete tyto předměty uchovávat, než nastane čas s nimi provést kýženou akci.

Někdo je možná bude chtít vidět, aby mu nesešly z očí; zatímco jiný bude raději, když bude čekárna pěkně ukrytá za dveřmi nebo ve skříňce. Oba přístupy mají svou logiku – musíte ovšem čekárnu pravidelně kontrolovat a nezapomenout s věcmi udělat to, co jste měli v úmyslu.

Uklízejte po svém domácím mazlíčkovi

Zvykněte si odklízet z cesty psí hračky, odstraňovat kočičí exkrementy, vyměňovat rybičkám vodu a zabývat se zkrátka vším, co je ohlodané, poškrábané nebo už z toho zvířátka vyrostla.

Pusťte se do toho sami

Někdy nám připadá, že nemůžeme začít uklízet, dokud se k nám někdo, s kým se dělíme o prostor, nepřidá.

Nečekejte na nadšení nebo spolupráci jiných lidí. Udělejte to, co je ve vašich silách.

Vaším ziskem bude, že si uklidíte vlastní nepořádek, aniž by vás frustroval postoj druhých.

Navíc platí, že když lidé vidí, že někdo uklidil jinou část příbytku, inspiruje je to, aby si uklidili i u sebe. Příklad funguje lépe než pokárání.

Nedopusťte, aby vám něco chybělo

Mějte doma hotovost. Mějte v nádrži benzin. Nezapomeňte mít aspoň malou zásobu toaletního papíru. Nenechte úplně vybít telefon. A mějte v záloze aršík známek.

Ušetříte tím čas a vyhnete se frustraci.

Vyklízejte víc než jednou

Kdykoli skončíte s vyklízením nějaké části bytu, ještě se do této oblasti vraťte – alespoň jednou nebo dvakrát.

Vyklízení snižuje míru, s níž lpíme na věcech. Když poprvé přeberete danou skříň nebo šanon, zbavíte se určitého počtu věcí. Když se pak jednou či dvakrát vrátíte a budete v přebírání pokračovat, vyhodíte toho ještě víc.

Jak necháváme věci odcházet, zdá se nám stále více možné – a také stále lákavější – se zbavit ještě většího počtu.

Mějte v každé šatní skříni dostatek ramínek a ne víc než pět ramínek navíc

Pravidelně třiďte poštu

Nedovolte, aby se pošta kupila někde v rohu. Vzniká tak nepořádek a důležité dopisy se mohou ztratit.

Pokud je to jen trochu možné, zbavte se nevyžádané pošty, jakmile dorazí. Užitečnou poštu (což bude mnohem menší balík) někde uložte. Já mám zvláštní zásuvku na dopisy, jimiž je třeba se více zabývat – složenky, pozvánky, informace ze škol mých dcer. Ve stejné zásuvce mám ještě obálky, známky a razítko s mou adresou. Každý nedělní večer se dívám na televizi a přitom zpracovávám kupu dopisů z tohoto šuplíku.

Vším se zabývám postupně; pošta je v bezpečí, ale nemusím se na ni dívat, dokud nepřijde čas; a pak je snadné najít všechno, co hledám.

Zaveďte si „hodinu restů“

Většina z nás má dlouhý seznam nepříjemných domácích prací, které nejsou naléhavé, a tak je stále jen odkládáme. To nás může postupně začít dost unavovat.

Zkuste se s tím vypořádat tak, že si do rozvrhu dáte „hodinu restů“. Udělejte si seznam všech úkolů, které byste rádi zvládli, a jednou týdně na těchto úkolech pouhou hodinu usilovně pracujte.

Po troškách toho můžeme zvládnout spoustu.

Používejte místo ramínek háčky

V řadě situací je mnohem rychlejší a snazší pověsit něco na háček, a když je rychlejší a snazší držet se nějakého zvyku, s mnohem větší pravděpodobností ho budeme dodržovat. Proto si, pokud je to možné, na různá místa připevněte háčky.

Stelte si postel

Když se lidí ptám, jaký zvyk jim dělá radost, jsem překvapená, kolikrát slyším: „Stlaní postele.“ Proč tak běžná činnost vyvolává takový zájem?

Stlaní postele je rychlé a snadno zvládnutelné a pokoj s ustlanou postelí je mnohem hezčí.

Ložnice navíc hraje v našem domově zvláštní úlohu; naše postel je symbol nás samých. Když tedy ložnice vypadá uspořádaněji, pociťujeme i my větší řád.

Někteří lidé naopak říkají, že si libují v tom, že si postel nestelou. Proč ne? Každý si své štěstí představuje jinak.

Pokud něco nemůžete najít, uklízejte

Je to podivuhodně účinné.

Nekřečkujte

Je snadné zvyknout si schraňovat každou gumičku, reklamní hrnek nebo čepici, které získáte – ale neshromažďujte víc, než můžete použít. Rozhodněte se, jak velkou zásobu potřebujete, a víc si nepořizujte.

Nechávejte si jenom pár krabic od bot, umělohmotných tašek a pytlů (a nedávejte je do drahocenného prostoru své šatní skříně).

Dávejte pozor, aby se někde nezačaly tvořit hromady. Podařilo se vám „nakřečkovat“ čtyři balení koriandru nebo devět tašek přes rameno?

Pouhá skutečnost, že jste něčeho získali pozoruhodnou sbírku, ve vás může vyvolat dojem, že se jedná o něco cenného. „National Geographics, který odebírám deset let, přece nemůžu vyhodit do kontejneru na papír!“ Jenže pokud se do starých čísel nedíváte, jedná se o odpad.

Pokud možno se snažte tyto věci vůbec neshromažďovat. Pokud například zjistíte, že máte velké množství balíčků kečupu nebo plastového nádobí, vůbec si je v rychlém občerstvení neberte.

Mějte pro vlastnění čehokoli důvod. Nezvykejte si uchovávat něco, co nevyužijete.

Procházejte poličku po poličce

Kdykoli máte pár minut nazbyt, dejte si tu práci a vyhodnoťte nějakou malou oblast. Dobrá, je čas vyhodit scvrklé hrozny. Uznejte: K tomu, abyste si nechávali hřeben se zlomenou rukojetí, nemáte důvod. Kabel k fotoaparátu patří do košíku s příslušenstvím pro fotoaparát.

Omezit se na jednu poličku má dvě výhody: Nezabere to mnoho času a výsledky se začnou projevovat záhy. Člověk si poradí s překvapivým množstvím nepořádku, aniž by si pro to musel vyhrazovat hodně času.

Zbavte se něčeho, jakmile to ztratí hodnotu

Byla jsem na plachetnici, kamarádovi sklouzla z nohy bota a spadla ke dnu. Okamžitě vzal tu druhou a mrštil s ní do vody. Pamatuji se na svůj šok z toho, že takto znečišťuje přírodu, i z toho, že se ihned rozhodl zbavit druhé boty. Házet nic takového do vody neměl, ale měl pravdu v tom, že lichá bota už nemá žádnou hodnotu.

Vězte, že i když je to jinak zcela „dobré“, nemůžete používat mixér bez držadla nebo skartovačku, která nejde zapnout. Zlomený deštník, vyschlý zvýrazňovač, obojek, který je už vašemu psovi malý, fén, který vydává zlověstné bzučení – nic z toho používat nebudete. Zbavte se toho.

Zakončete každou fázi svého dne deseti minutami pro „uzavření“

Dáváme dětem čas, aby si zvykly, že něco končí a něco začíná. Dospělí mohou z takových chvílí „uzavření“ profitovat také.

Než odejdete z práce, vyhraďte si deset minut na to, abyste si uklidili. To vám pomůže zakončit den – a rovněž vám hodně zpříjemní ranní návrat.

- Podívejte se, co máte naplánováno příští den (tenhle krok mě zachránil před mnoha problémy).

- Vyhoďte odpadky, jako jsou obaly od jídla nebo vypsané propisky, a odneste špinavé nádobí.

- Dejte si drobné do hrnečku na drobné.

- Uložte tužky, svorky, gumičky a další drobné předměty na místo (na konci dne mám na stole rozházených sedm propisovaček).

- Založte, skartujte nebo vyhoďte papíry, které už nepotřebujete.

- Zavřete všechny otevřené zásuvky nebo dveře.

- Dejte pryč vše, co je na prozatímním místě, například složky na podlaze.

- Sbalte si vše, co patří domů.

Pro body navíc:

- Udělejte desetiminutovou bleskovou inspekci e-mailové schránky, během níž napíšete co nejvíc odpovědí a odhlásíte se z odběru nechtěných zpráv.

- Připravte se na další den tím, že si připravíte vše, co budete potřebovat (což je obzvlášť dobrý nápad, pokud tušíte, že do práce dorazíte pozdě).

- Než opustíte pracoviště, vychutnávejte si chvíli pohled na vzniklý pořádek a čistotu.

Na konci večera si udělejte desetiminutové uzavření i doma.

- Ukliďte boty.

- Pověste kabáty.

- Zavřete všechny zásuvky, skříňky a dveře.

- Přisuňte židle ke stolu.

- Utřete kuchyňskou linku.

- Dejte nádobí do myčky.

- Dejte přečtené noviny a časopisy do starého papíru (pokud jste jako já tak staromódní, že čtete papírové noviny).

- Vraťte dálkový ovladač k televizi na jeho místo.

- Vyhoďte nepotřebnou poštu.

- Rozbalte všechny balíčky, které jste dostali.

- Než se odeberete do ložnice, vychutnávejte si chvíli pohled na vzniklý pořádek a čistotu.

Dejte věci co nejblíže místu, kde chtějí být

Je to stará známá pravda: Některé předměty jako by chtěly žít na určitém místě. Bez ohledu na okolnosti tam pravidelně končí. Pokud stále přesouváte nějakou věc z bodu A do bodu C, uvažte, jestli ji nemůžete uchovávat v bodu A, nebo přinejmenším v bodu B.

Je snadné si myslet, že něco „patří“ někam, ale nic se nemusí uchovávat na určitém místě. Možná si myslíte, že váš župan patří na háček do koupelny, ale pokud je župan rozhodnutý, že se chce usídlit v obývacím pokoji, možná byste mu to měli umožnit.

Připomínejte si, že máte dost místa pro věci, které jsou pro vás důležité

Důvodem pro vytváření zvyků vedoucích k průběžnému uklízení není snaha dosáhnout konkrétního stupně dokonalosti. Cílem je ve skutečnosti vytvořit prostředí, v němž můžeme mít pocit, že máme dost prostoru pro věci, které jsou pro nás důležité. Kde tyhle věci můžeme nalézt, můžeme je mít na očích a máme prostor i pro všechno nové, co vstoupí do našeho života.

5

Dodejte krásu

Vědět, co dát pryč a co přidat, kde a jak, právě to znamená být vzdělán v umění jednoduchosti.

FRANK LLOYD WRIGHT

Poté, co jsme se rozhodli, stvořili řád, poznali sebe a vytvořili si užitečné zvyky, pro potírání nepořádku jsme toho už udělali hodně.

Ale abychom vytvořili pořádek v pokoji a pokoj v duši, odstraňování nepořádku nestačí; chceme totiž, aby naše prostředí bylo krásné.

Naše přání je paradoxní: Chceme mít pocit hojnosti, a zároveň řádu a prostoru. Toužíme se cítit klidněji, a zároveň energičtěji. Přejeme si uchýlit se do soukromí, a zároveň být otevření a pohostinní.

Pomocí barev, vůní či světla můžeme své prostředí změnit. Můžeme zajistit, aby byl náš prostor dobře využitý a oceňovaný, bez opomíjených rohů, nepoužitelných oblastí, přetékajících poliček nebo ohyzdných zákoutí. Tento nový řád vytváří pocit obnovení.

Můžeme svůj majetek ošetřit tak, aby zvýraznil lidi, místa a činnosti, které milujeme.

A jakmile tuto krásu vytvoříte, je důležité z ní mít potěchu – zakoušet pokoj v duši, který pramení z pořádku v pokoji. Teď, když každé ráno nemarním čas hledáním rukavic, můžu tento čas využít k tomu, abych si vychutnala svůj první šálek kávy.

Dodejte krásu.

Vyberte si charakteristickou barvu

Pokud si vyberete určitý odstín tyrkysové, akvamarínové, olivově zelené nebo břidlicově šedé a uděláte z ní „svou“ barvu, může to být zábava a vašemu domovu to dodá na kráse a harmonii.

Charakteristická barva usnadňuje rozhodování. Jakou barvu si vybrat pro obal na mobilní telefon nebo cvičební úbor? Samozřejmě vaši charakteristickou barvu.

A pohled na barvu, kterou máte rádi, vás potěší.

Nebo třeba nemáte charakteristickou barvu – nýbrž charakteristický vzor, jako jsou puntíky, pruhy, zvířecí srst nebo květiny, případně charakteristický materiál, jako je džínsovina, kůže či samet.

Pojměte práci jako zábavu

Jak řekla Mary Poppins: „V každé práci je prvek zábavy. Když tu zábavu objevíte – hurá, z práce se stane hra.“

Použijte tedy svou představivost, abyste uklízení pojali jako hru. Uklízejte kuchyň v rytmu hudby. Zahrajte si na někoho, koho jste si najali z uklízecí služby. Dejte si za cíl vyhodit během přestávky pro reklamy deset věcí. Až budete skládat prádlo, poslouchejte přitom svůj oblíbený pořad. Zkuste se vyřádit během destrukce, až budete skartovat, vyhazovat letáky nebo krmit drtič odpadků.

Nebo z úklidu udělejte společenskou událost. Kamarádka pracuje na pozici, v níž vždycky o svátcích dostává spousty dárků, po novoroční rodinné večeři zaplní servírovací stolek předměty, o něž nestojí, a vyhlásí: „Poslužte si!“ Její hosté jsou nadšeni tím, co objeví, a ona může předat pěkné věci lidem, kteří je využijí lépe než ona.

Zvažte vytvoření zóny bez dětí

Pokud žijete s dětmi a váš domov je dostatečně velký, možná by se vám hodilo vytvoření oblasti, kam děti nemají přístup.

Děti rády pobíhají, dělají hluk a nepořádek. Jejich věci se povalují snad úplně všude.

Z tohoto důvodu se snažte vytvořit alespoň jednu zónu, kam mají děti přístup zakázaný, pokud jim to výslovně nedovolíte. Možná to bude vaše ložnice, možná obývací pokoj, možná jeden kout nějaké místnosti.

V ideálním případě se jedná o prostor, kam se mohou dospělí uchýlit, aby zde našli soukromí, pořádek, ticho a oddech od dětských činností.

Zvětšete svůj pracovní prostor

Mnoho lidí se potýká s malým pracovním prostorem. Můžeme snít o tom, že máme víc místa pro své lokty, ale účinnější je, když své pracoviště zútulníme a zvětšíme tím, že na něm uklidíme.

Nejprve se vypořádejte se svým vlastním prostorem. Nelítostně zbavte stůl, plochu počítače, police, zásuvky a skříňky všeho, co nepotřebujete, nepoužíváte nebo nemáte rádi.

Pak zvažte, jestli byste dokázali přesvědčit své kolegy, aby vaše snahy sdíleli.

Tím, že vyklidí vše, co se nahromadilo na vršcích knihoven a skříní, pod stoly, v rozích, na chodbách, nástěnkách a na každé ploše, získají všichni v celé kanceláři víc prostoru k dýchání.

Možná byste si na pracovišti mohli dokonce zvolit „šéfa“, který každému přidělí konkrétní odpovědnost a pravomoci při boji s nepořádkem v kanceláři.

Prostor je krásný.

Užívejte

Máte sklon šetřit věcmi a chránit je před poškozením? Já zajisté ano.

Měla jsem svůj bílý svatební porcelánový servis tak ráda, že jsem ho během prvních dvanácti let manželství použila jen několikrát ze strachu, že rozbiju talíř nebo odštípnu kousek z mísy. Nakonec jsem se rozhodla, že se svému strachu postavím čelem, začnu servis používat a budu si ho užívat tak dlouho, dokud mi vydrží.

Krásný dopisní papír, luxusní koupelová sůl, exotické koření, sněhobílá trička, ostré nástroje, kupy nepřečtených knih… všechny tyhle věci jsou určené k tomu, abychom je používali.

Člověka uspokojí, když užívá věci, které vlastní, a je nehospodárné šetřit je na den, který možná nikdy nepřijde. Nedávno jsem musela vyhodit drahou vonnou svíčku, která nebyla ani rozbalená; „šetřila“ jsem ji tak dlouho, že olej, který v ní byl, začal vytékat. Nač jsem ji šetřila?

Dobře věci užívejte. Nešetřete.

Už se vám to tam, kde bydlíte, nelíbí? Ukliďte

Když jsem chodila na vysokou, jedna kamarádka odešla z kolejí. Na konci čtvrtého ročníku poté, co horečně uklidila svůj pokoj, aby jí vrátili kauci, mi řekla něco, na co jsem nikdy nezapomněla.

„Nečekej na chvíli, až budeš vyklízet pokoj,“ řekla. „Myslela jsem si, že se mi tady opravdu nelíbí. Ale teď, když jsem ho zase dala do pořádku, mi došlo, jak pěkně tu vlastně bylo.“

Často, když chceme udělat nějakou změnu nebo zlepšit svou zkušenost, se domníváme, že je třeba udělat něco zásadního. Jako třeba přestěhovat se.

Někdy to tak je. Ale někdy můžeme podniknout určité kroky, abychom svou situaci zlepšili ihned a v rámci současné zkušenosti. Když v takovou chvíli uklidíme byt, možná zjistíme, že je hezčí, než jsme se domnívali.

Užívejte víc tím, že budete mít méně

Jedním z nejpříjemnějších důsledků uklízení je to, že jakmile se zbavíme věcí, které nepoužíváme, nepotřebujeme nebo nemáme rádi, začneme si víc užívat toho, co máme.

Poté, co jsem si uklidila skříň, je pro mě mnohem snazší vybrat si oblečení a nosím více kusů, protože se mi líbí všechny šaty, které vlastním, a všechno snáze najdu.

Kdykoli přebereme hračky mých dětí, začnou si více užívat toho, co si ponechaly. Mají na to víc místa, mohou to snáze nalézt a při přebírání objeví zapomenuté poklady.

Když máme méně, často nám to umožní, abychom své věci užívali častěji a s větší potěchou, protože nám v cestě nestojí změť nežádoucího harampádí.

Dejte si pozor na to, jak mluvíte

Slovník, který volíme, ovlivňuje, jak vnímáme určitý úkol.

Možná že na svém šanonu změníte nápis KONTAKTY na PŘÁTELÉ A RODINA nebo nápis ČLÁNKY, KTERÉ MÁM PŘEČÍST na CESTOVÁNÍ A DOVOLENÁ.

Do svého kalendáře si možná napíšete „hrát na klavír“ místo „cvičit na klavír“ a „e-maily“ se možná změní v „komunikaci“. Zrovna tak si třeba naplánujete „den pro osobní azyl“, „den na dodělávky“, „zbavovací den“ nebo „den pro povinnou dovolenou“.

Místo abyste si řekli: „Musím projít své fotky a vyhodit ty, které jsou špatné,“ byste se mohli rozhodnout: „Pěkně si roztřídím svou sbírku fotek.“

Různým lidem vyhovují různá slova; mluvte spolu jazykem, který na vás působí nejlépe.

Pěstujte postoj vděčnosti

Někdy nás naše věci trochu rozčilují, a tak nám pomůže, když jim projevíme vděk: za to, že nám dosud dobře sloužily, že jakožto dárky vyjadřují kladný vztah druhých lidí k nám nebo že nás bavilo je kupovat.

A co je nejdůležitější, měli bychom být vděční, že máme to štěstí a tyhle věci se nám dostaly do života.

Postoj vděčnosti, dokonce i vůči neživým objektům, nás dělá šťastnějšími.

Stydíte se?

Stydíte se za nějakou věc, kterou vlastníte? To je špatný pocit. Učiňte kroky k tomu, abyste ji opravili, vyčistili nebo se jí zbavili.

Učiňte svůj životní prostor obyvatelnějším

Pokud neužíváte nějakou oblast, proč ne?

Vyhýbáte se svému pracovnímu stolu, protože je příliš daleko od domácího ruchu – nebo příliš blízko? Sedáváte v kuchyni místo v obývacím pokoji, protože obývák je moc zaplněný – nebo moc prázdný? Neradi si čtete v křesle, protože tam není dobré světlo nebo protože vám tam chybí místo na hrnek s kávou?

Projděte se po místnosti, kterou moc neužíváte, a zeptejte se sami sebe: „Co bych mohl udělat, aby pro mě tento prostor byl přitažlivější?“ Přemýšlejte, co je potřeba, abyste to tady udělali vlídnější: Potřebuje to tu víc světla, květin, uměleckých předmětů, knihoven, fotografií, podnožek, servírovacích stolků? Je třeba předměty na poličkách pečlivěji vybrat? Měl by být nábytek pohodlnější?

Ale buďte k sobě upřímní. Pokud raději pracujete v posteli než u stolu, na úpravě plochy stolu moc nezáleží.

Dodejte přídech luxusu

Trocha luxusu může přidat našemu životu na kráse.

Sada skvělých barevných zvýrazňovačů, vynikající nůž pro šéfkuchaře, povlečení z egyptské bavlny, peněženka z nejjemnější kůže, opravdu kvalitní deštník… marnotratnost ve správné oblasti nám může značně zpříjemnit život. Když si můj manžel oblíbil bourbon, koupila jsem mu dvě křišťálové sklenky, aby jeho požitek z pití tohoto nápoje ještě vzrostl.

I v práci si můžeme vytvořit luxus. Výjimečně dobré nástroje nebo malý rozmar nám práci zpříjemní. Já si ve své kanceláři vyhodila z kopýtka tím, že jsem si zvolila pořadače s pestrými vzory, lepicí štítky s hravým designem a elegantní těžítko.

Tyto nástroje – které vypadají lépe, než je nezbytně třeba – mi pomáhají, aby mě práce bavila.

Vyberte si ten větší život

Když se snažíte vyřešit náročné rozhodování, popíchněte sami sebe: „Vyber si ten větší život.“

Pomáhá, že taková výzva odhaluje naše hodnoty. Různí lidé mají různé názory na to, co „ten větší život“ zahrnuje.

Například když moje rodina diskutovala o tom, jestli si máme pořídit psa, zvažovala jsem stále mezi výhodami a nevýhodami – dokud jsem si nevzpomněla: „Vyber si ten větší život.“ Vybrat si ten větší život pro nás znamenalo pořídit si psa. A náš Barnabáš nám dnes dělá ohromnou radost.

Pro někoho jiného by volba toho většího života mohla znamenat, že si žádného psa pořizovat nebude, takže bude moci odjíždět z domova na delší dobu nebo mít víc peněz nazbyt.

Tím, že si vybereme ten větší život, si ve svém životě uděláme prostor pro to, aby se mohl rozšiřovat novými směry.

Vytvořte si sezonní galerii fotek

Málo věcí nám udělá větší radost než dívat se na fotografie lidí, které máme rádi. Zároveň je až příliš snadné způsobit, že římsa, stolek nebo nástěnka začnou fotkami, které známe tak důvěrně, že už je ani nevnímáme, vyloženě přetékat.

Abyste se nebezpečí této notorické obeznámenosti vyhnuli, vytvořte si sady fotek, které budete vystavovat jenom v určitou dobu. Vánoční výstavku, prázdninovou výstavku nebo výstavku na začátek školního roku.

Možná k tomu budete chtít pořídit i tematické rámečky. Pro fotografie na začátek jara jsem zvolila sytě zelené a bílé rámečky a z této galerie se stala skoro sváteční dekorace.

Takové fotky vystavíte jen na krátký čas, a proto vám nezevšední, jak se to jinak stává. A podobné sezonní výstavky vám pomohou vytřídit fotky, které jsou nacpané jinde.

Navoďte dojem hned na začátku

Když lidé vstoupí hlavními dveřmi, chtějí hodit tašky na zem, vyzout se a někam rychle odložit kabát. To znamená, že vstupní prostor bývá plný neuspořádaných věcí.

Což člověka zrovna dvakrát nevítá.

Zařiďte vstupní prostor tak, abyste měli všechno kam dát. Pomyslete na to, jak moc pořádku napomohou různé háčky, koše, misky a police. Přidejte umělecké dílko, rostlinu, obraz na zdi nebo přitažlivý kus nábytku, aby prostor prokoukl. Dávejte pozor, aby věci nezůstaly přes noc neuklizené.

Když překročíme práh svého příbytku, chceme mít pocit útočiště a klidu, nebo ne?

Všechno vypadá lépe, když je to uspořádané na tácu

Lahvičky s parfémem. Nádobky na koření. Manžetové knoflíčky. Smaltované krabičky. Náčiní na výrobu kávy.

Tác (nebo košík, číše či talíř) udělá z jednotlivých předmětů příjemné zátiší.

I když jsou věci na svém místě, mohou vypadat neuspořádaně, pokud je nespojíme něčím, co je navzájem propojí.

Vneste ticho do vizuálního hluku

Některé oblasti mohou být tak přecpané a „hlučné“, že doslova zraňují oči.

Dveře od domácí ledničky, na kterých jsou připevněné školní rozvrhy, dětské kresby, prošlé kupony, výstřižky z časopisů, otrhané letáky a magnetky s obrázky, nepředstavují ani užitečný zdroj informací, ani krásy a kuchyň kvůli nim vypadá neuklizeně, i kdyby bylo všechno ostatní nádherně uspořádané.

I v práci vytváří obrazovka počítače orámovaná desítkami počmáraných nalepovacích lístků zrakovou kakofonii.

V takovém případě se snažte hladinu vizuálního hluku snížit.

Rozsviťte pár svíček

Svíčky jsou snadno dostupné a levné a dodávají každé místnosti velkou eleganci – navíc pohyb plamene, který se lehce třepotá, vytváří pocit života.

Vonné svíčky také příjemně voní.

V každé místnosti by mělo být něco purpurového

Nebo něco, co se leskne, něco miniaturního či nadměrné velikosti nebo s nápadným vzorem nebo něco, co je ošklivé.

Zkrátka každá místnost by v sobě měla mít trochu překvapení nebo rozmaru.

Nezapomeňte na přírodní prvek

Mušle, oblázky, květiny, naplavené dřevo, sklo ohlazené vodou, borovicové šišky, vyfouklá vejce, vylisované zasklené kapradí… Když se věci zvnějšku dostávají do našich domovů, je na tom něco uspokojivého. Příroda má svůj vlastní hluboký řád.

Zeptejte se: „Probouzí ve mně tahle věc radost?“ nebo „Dodává mi tahle věc energii?“

Bestseller od Marie Kondo s názvem Zázračný úklid přesvědčil mnoho lidí, aby se zbavili nepotřebných věcí.

Zdálo se, že čtenáře nejvíc inspiruje její návrh, aby si nechali jenom to, co v nich „probouzí radost“. Kondo vysvětluje: „Nejlepší způsob, jak se rozhodnout, co si nechat a co vyhodit, je vzít každý předmět do ruky a zeptat se: ‚Probouzí to ve mně radost?‘ Pokud ano, nechte si to. Pokud ne, zbavte se toho.“

Lidé (jako jsem já), pro něž tato otázka není moc užitečná, se mohou zkusit zeptat: „Dodává mi to energii?“ Podle mě je zaměření na „energii“, nikoli na „radost“, srozumitelnější.

Užívejte si toho, co je na vašem prostoru zvláštní

Když jste si vybírali, kde budete žít, patrně vás přitahovaly určité rysy nového domova – veranda, krb, zahrada, pavlač, zimní zahrada.

Teď, když na tomto místě bydlíte, využíváte tyto rysy? Pokud ne, můžete udělat něco pro to, abyste si jich snáze užívali?

Nemůžete si užívat jídelnu, pokud jste do ní nastrkali harampádí ze zbytku domu. Nemůžete mít potěchu z verandy, pokud venkovní nábytek nikdy nevyndáte z garáže. Zaplatili jste nemalou sumu za soukromý balkon u vašeho bytu, ale stalo se z něj odkladiště pro staré kolo a napůl uschlé rostliny.

Užívejte si toho, co máte.

Dá se asi říct, že všechno krásné, ušlechtilé nebo výjimečné je k užitku nebo že všechno, co prokazuje svou užitečnost či prospěšnost, má svou krásu.

ISAK DINESEN

Někde si nechte prázdnou poličku; někde si nechte šuplík na krámy

Má prázdná polička mi dává pocit luxusu; mám prostor pro to, aby do mého života vstoupily další věci. Ponechat si místo na nádhernou prázdnotu ve mně vyvolává skoro dekadentní pocit.

Můj šuplík na krámy je určen pro věci, které u mě doma nemají zjevné místo, ale z nějakého důvodu si je chci nechat. Chci uspořádaný domov, ale chci také prostor pro trochu nepořádku.

Svou prázdnou poličku i svůj šuplík na krámy mám moc ráda.

Vytvořte si řád ve svém mobilním telefonu

Zbavte se vizuálního nepořádku v mobilním telefonu.

Na hlavní ploše si nechte jenom ty nejdůležitější aplikace a všechny ostatní přesuňte jinam. Pravidelně vymazávejte aplikace, které nepoužíváte.

Abyste vytvořili ještě více prostoru, užívejte složky. Například tím, že jsem si všechny aplikace, které se vztahují k cestování, dala do složky CESTOVÁNÍ, jsem ušetřila spoustu místa.

Chcete-li vytvořit ještě více vizuálního pořádku, uspořádejte aplikace podle barvy, aby byl displej potěchou pro oko, nebo aplikace uspořádejte podle funkce, abyste mohli pracovat efektivněji.

Upravte si také upozornění a zvuky. Když jsem si vypnula všechny zvuky a upozornění, z mého telefonu se stal mnohem méně rušivý nástroj.

Kdyby se mě někdo zeptal, jak si představuji luxus, myslím, že bych odpověděla: „Květiny v domě po celý rok.“

MAY SARTON

Vytvořte si tajné místo

Oživte si domácí atmosféru tím, že si vytvoříte tajné místo, které bude známé jenom členům vaší domácnosti – ať už se jedná o stůl s tajnou zásuvkou, zakrytou skříň, nebo zamčenou truhlu.

Ve své úžasné knize Jazyk vzorů se Christopher Alexander ptá: „Kde se dá vyjádřit potřeba utajení; potřeba schovat; potřeba ztratit a pak objevit něco cenného?“

Až budete uklízet nepořádek, nejspíš objevíte místo, které by se mohlo stát tajným. Věřím, že v něm najdete zvláštní potěšení.

Nezapomínejte na lásku

Tohle je ten nejdůležitější podnět ze všech.

Když vás rodiče rozčilují, protože si schovávají všechny vaše školní sešity od první třídy, nebo když jste naštvaní sami na sebe, protože se nemůžete přimět, abyste svému partnerovi vyhodili roztrhaná trička z vysoké školy, nezapomeňte: Všechen tenhle odpad je projevem lásky.

Závěr

Navození pokoje v duši

Zavést vnější pořádek je výzva a udržovat jej je úkol. Nicméně pro většinu z nás to za tu námahu stojí.

Proč? Proč pořádek v pokoji přispívá k pokoji v duši a proč v nás pokoj v duši probouzí štěstí?

Máme-li odpovědět na tyto otázky, je užitečné zamyslet se nad prvky šťastného života: cítit se dobře, necítit se špatně a cítit se správně v atmosféře růstu.

- Vnější pořádek nám pomáhá cítit se dobře: Získáváme pocit odpočinku, prostoru, uspořádanosti, energie.

- Vnější pořádek nám pomáhá necítit se špatně: Můžeme si ulevit od podráždění, provinilosti, frustrace, spěchu a zlosti na jiné lidi.

- Vnější pořádek nám pomáhá cítit se správně: Můžeme věnovat svou pozornost, čas, energii a peníze úkolům, lidem, místům, činnostem a hodnotám, na nichž nám nejvíc záleží.

- Vnější pořádek nám pomáhá vytvořit atmosféru růstu: Ve svém okolí děláme viditelná zlepšení způsoby, které prospívají všem, kdo tam vstoupí, takže jejich prostor může růst a jejich duše se může občerstvovat.

Ironií je, že stejně jako vnější pořádek přispívá k vnitřnímu klidu, vnitřní klid přispívá k vnějšímu pořádku. Právě tehdy, když se cítíme pokojní, energičtí a soustředění, se pro nás stává snazším udržovat naše okolí v dobrém stavu. Je to pozitivní zpětná vazba.

U mě – i u mnoha jiných lidí – platí, že když je pro mě snazší pověsit si kabát, je také snazší odebrat se do tělocvičny. Uklizený stůl mi pomáhá jít při psaní nepříjemného e-mailu více k věci. Změna podporuje změnu.

To, že získáme vládu nad svými věcmi, nám pomáhá získat lepší kontrolu i nad svým osudem. Pokud se jedná o iluzi, je to užitečná iluze – a plyne z ní příjemnější způsob života.

A myslím, že existuje i druhý, tajemnější důvod, proč vnější pořádek přispívá k vnitřnímu klidu.

Spojení mezi vnějším pořádkem a vnitřním klidem je hluboké. Zajisté platí, že můj majetek nejsem já – a přece je pravda i to, že to jsem já.

Věci, které nás obklopují, jsou naším prodloužením; utváříme si své okolí, stejně jako šnekovi roste ulita. Svým majetkem se obtiskujeme do světa. A ať už je toto vtištění důrazné, nebo skromné, ať už k němu dochází prostřednictvím jakéhokoli množství majetku, chceme vytvářet prostředí, které nám opravdu vyhovuje.

Když se podíváme na své věci, vidíme odraz sebe samých. Jsme šťastnější, pokud jsou tyto věci v dobrém stavu a představují všechno to, co potřebujeme, používáme a máme rádi – protože tento odraz ovlivňuje způsob, jímž vidíme sami sebe.

Jakmile se vytvoří pořádek v pokoji, využijte onu příležitost k tomu, abyste si ho užívali a zakoušeli lehkost, prostor a růst, které vycházejí z pokoje v duši. Libujte si v něm! Vyhraďte si čas na to, abyste se zastavili a cítili se šťastně.

Poděkování

Jako vždycky věnuji vřelé díky své skvělé agentce Christy Fletcher.

Děkuji Crystal Ellefsen, jejíž pozoruhodný vhled a usilovná práce mi den co den umožňují předávat má slova světu.

Děkuji Jaymemu Johnsonovi a Jody Matchett za jejich neutuchající pomoc.

Děkuji svému skvělému nakladatelskému týmu, kam patří: Christina Foxley, Diana Baroni, Sarah Breivogel, Aaron Wehner, Danielle Deschenes a Marysarah Quinn. Zvláštní díky i mé úžasné redaktorce Mary Reynics.

Děkuji svým čtenářům, posluchačům a divákům. Získala jsem toho z vašich nápadů, postřehů a otázek o pořádku v pokoji a pokoji v duši tolik.

Ze srdce děkuji své milované rodině a přátelům, kteří jsou příjemci a nevinnými svědky mého usilování o vnější pořádek.

A obzvláště děkuji své sestře Elizabeth, která mi věnovala tolik hodin štěstí tím, že mi laskavě dovolila, abych jí uklidila byt.

Deset tipů pro vytvoření pořádku v pokoji

Každý bude mít samozřejmě jiný seznam. Vypozorovala jsem, že těchto deset tipů bývá pro lidi nejužitečnějších:

1. Stelte si postel.

2. Držte se pravidla jedné minuty – úkol, který se dá udělat za méně než jednu minutu, udělejte bezodkladně.

3. Zaveďte si „hodinu restů“ – udělejte si seznam všech úkolů, které byste rádi zvládli, a jednou týdně na těchto úkolech pouhou hodinu usilovně pracujte.

4. Pojměte práci jako zábavu.

5. Nedopusťte, aby vám něco chybělo.

6. Věci nepokládejte, ale odkládejte na místo.

7. Nekřečkujte – neschraňujte více, než můžete reálně použít.

8. Nechte si jen takové upomínkové předměty, které jsou malé, a jen několik.

9. Věci si uspořádejte – ale ne příliš.

10. Pokud něco nemůžete najít, uklízejte.

Návrhy na další čtení

Pokud si chcete přečíst víc o tom, jak vytvářet vnější pořádek, mohly by se vám líbit následující knihy.

Gretchen Rubin: The Happiness Project (česky vyšlo jako Projekt štěstí)

Jednoho deštivého odpoledne, když jsem cestovala městskou hromadnou dopravou, jsem se zeptala sama sebe: „Co chci vlastně od života?“ Napadlo mě, že chci být šťastná – a zároveň mi došlo, že nevěnuji žádný čas tomu, abych o svém štěstí přemýšlela. Blesklo mi hlavou, že celý jeden rok věnuji „projektu štěstí“. Dvanáct měsíců jsem trávila tím, že jsem testovala moudrost věků, současné vědecké výzkumy i nápady z populární kultury ve vztahu ke štěstí. Každý měsíc jsem jako laboratorní myška podstupovala novou sadu předsevzetí ohledně různých témat, jako byla vitalita, volný čas nebo manželství.

Gretchen Rubin: Happier at Home

Není těžké uhádnout, že celá tato kniha pojednává o tom, jak být šťastnější doma.

Začala jsem v září (onom druhém lednu) a věnovala jsem školní rok až do května tomu, abych ze svého domova udělala prostor, který je jednodušší, pohodlnější a láskyplnější. Každý měsíc jsem se vypořádávala s jiným tématem, například věcmi, časem a sousedy, tak, že jsem experimentovala s konkrétními a zvládnutelnými předsevzetími zaměřenými na to, abych ze svého domova udělala šťastnější místo.

Gretchen Rubin: Better Than Before (česky vyšlo jako Zvyk není železná košile)

Když se snažíme vytvořit a udržovat vnější pořádek, mnohdy usilujeme i o změnu svých zvyků. Ale jak přesně se to dělá?

Řada odborníků nabízí pro všechny jedno řešení – jenže žádná kouzelná formulka, která by fungovala pro každého, bohužel neexistuje. Tajemství spočívá v tom, že identifikujeme konkrétní strategie, které budou účinkovat u každého jednoho z nás. Odhaluji dvacet jedna strategií, které každému čtenáři dovolí nalézt to, co právě pro něj bude tím pravým – od nalezení správné chvíle, kdy začít s novým zvykem, přes rozpoznání toho, co je na odměňování riskantní, i když to odporuje intuici, až po posilování našich dobrých zvyků.

Christopher Alexander et al.: A Pattern Language

Tato zvláštní a úžasná kniha změnila způsob, jakým se dívám na svět. Užívá poznatky z architektury, sociologie, psychologie a antropologie, aby popsala ty nejuspokojivější návrhy měst, budov, kanceláří a domovů tím, že navrhuje archetypální „jazyk“ dvou set padesáti tří „vzorů“.

Místo aby se zabývala známými architektonickými styly a designy, zaměřuje se na vzory typu lavička u hlavních dveří, dětské bunkry, spaní na východ, schody jako scéna, kaskáda střech či napůl zakrytá zahrada. Jaký vzor je můj nejoblíbenější? Tajné místo. Jak vysvětluji v knize Happier at Home, inspirovalo mě to, abych v našem bytě vytvořila několik tajných míst. Jedno jediné mi nestačilo.

Marie Kondo: The Life-Changing Magic of Tidying Up (česky vyšlo jako Zázračný úklid)

Tahle kniha mě donutila vyskočit z křesla a začít vyklízet.

Nedomnívám se, že existuje jeden „správný“ způsob, jak uklízet nepořádek; jak zkoumám v této i svých ostatních knihách, věřím, že každý z nás musí nalézt takovou cestu ke štěstí a dobrým zvykům, které jsou správné právě pro něj. Kondo navrhuje jeden „nejlepší“ způsob, KonMari. I tak mi kniha připadala poutavá a užitečná.

Julie Morgenstern: Organizing from the Inside Out

Tato kniha je prospěšná, realistická a konkrétní.

Julie Morgenstern zdůrazňuje důvody nepořádku. Faktem totiž je, že nepořádek není způsoben jenom tím, že nemáme dost místa ve skříních nebo že každý den netřídíme poštu. Autorka se dotýká skutečnosti, že k tomu, abychom na nějaké věci lpěli, máme různé důvody, a jakmile si tyto důvody přiznáme, budeme schopni zatočit s nepořádkem mnohem efektivněji a za pomoci systémů, které vyhovují naší vlastní povaze.

O autorce

Gretchen Rubin patří mezi nejpodnětnější a nejvlivnější spisovatele v oblasti štěstí, zvyků a lidské povahy. Je autorkou mnoha knih včetně veleúspěšných bestsellerů The Happiness Project (Projekt štěstí), Better Than Before (Zvyk není železná košile), The Four Tendencies a Happier at Home. Její práce, ať už na papíře, nebo online, čte velké množství lidí a jejích knih se prodalo více než tři miliony výtisků ve třiceti jazycích. Ve svém oblíbeném pořadu Happier with Gretchen Rubin diskutuje o štěstí a dobrých zvycích se svou sestrou Elizabeth Craft (která je velmi nepořádná) a na svou webovou stránku gretchenrubin.com dává pravidelné zprávy o svých dobrodružstvích při úsilí o štěstí. Jako absolventka Yaleovy univerzity a Yaleovy právnické školy dělala asistentku soudkyni Sandře Day O’Connor z Nejvyššího soudu, jenže pak si uvědomila, že se chce stát spisovatelkou. Žije v New York City se svým manželem a dvěma dcerami.

Z nabídky Portálu dále doporučujeme:

Janette Šimková: Žijte své lepší já

Předmluva

Když jsem se před časem poprvé potkal s Janette Šimkovou, zapůsobilo to na mě jako zjevení. Janette je totiž živel. V její přítomnosti vás zaplaví vlna pozitivních emocí a vy se přistihnete, že se usmíváte, i když jste minutku předtím měli hroznou náladu. Najednou vám život připadá jako dobrodružství plné příležitostí a vy si marně lámete hlavu, proč jste ještě před chvílí měli hlavu v dlaních. Janettin optimismus je nakažlivý. Má takovou moc, protože není hraný, jak jsem se mnohokrát později měl příležitost přesvědčit.

Tuto osobní vzpomínku s vámi sdílím, protože tato kniha na mě působí přesně stejně. Je to kniha, která vás posílí, nakazí optimismem autorky a podnítí ve vás chuť vrhnout se do dobrodružství objevování. A nezabrzdí vás v tomto rozletu kvanty zbytečných slov. Jde rovnou k věci, bez příkras a kudrlinek, a to si na ní cením asi nejvíc.

Můžete ji sice přečíst jedním dechem, kapitolu po kapitole, ale spíš je to kniha, kterou si dáte na noční stolek a budete se k ní opakovaně vracet a hledat v ní inspiraci podle nálady nebo podle toho, co vás zrovna trápí. Je jako dobrá přítelkyně, nestrhne pozornost na sebe, ale poradí a podpoří, kde je třeba.

V současné době, kdy je snadné utéct od odpovědnosti za řešení vlastních problémů k rafinované formě prokrastinace u čtení spousty knih o osobním rozvoji, si velice cením právě takových knih, jako je ta, která se vám právě dostává do rukou. Život je totiž potřeba prožít, nestačí se jím jen pročíst. To, co nás utváří, je zkušenost. O co je ale snazší spokojit se jen s informacemi a u hloubání nad složitostmi života zapomenout na to nejdůležitější – žít, zkoušet, chybovat a zkoušet znovu – zkrátka zamazat si ruce životem.

Štěstí totiž nepřijde samo. Je to umění. Lehkost v životě je podobně jako třeba při tanci, krasobruslení, gymnastice nebo akrobacii vydřená. Je za tím spousta práce. Ať chceme nebo nechceme, jsme tvůrci svého příběhu, a jestli to bude příběh oběti, nebo bojovníka – to je jen na nás.

Pokud na této cestě občas lavírujete a ztrácíte bojovného ducha, v této knížce získáte mocného spojence.

Tak ať je pro vás, milí čtenáři, toto virtuální setkání s Janette Šimkovou stejně zásadní, jako bylo to skutečné pro mě.

Michal Mynář, psychoterapeut a publicista

V Brně 20. 5. 2017

Úvod

Píšu o věcech, o kterých už víte. Které důvěrně znáte. Uchopila jsem je skrze vlastní zkušenosti koučky, která s velkým nasazením provází lidi po cestě k seberozvoji, sebepoznání a sebezdokonalování.

Přála bych si, aby vám tato kniha posloužila jako kurz seberozvoje, z něhož si vyberete, co se vám bude hodit. Mým záměrem bylo objasnit a zprostředkovat praktické informace o tom, co můžete udělat pro to, abyste se cítili lépe a získali bližší vztah k sobě samým i k ostatním.

Když se ohlédnu zpět a zamyslím se nad tím, jak jsem vypadala a působila, co jsem řekla a udělala, jak jsem myslela a cítila, uvědomuji si, že některé mé „součásti“ se ukázaly jako nepotřebné. Naučila jsem se odhazovat to, co se mi nehodilo, a uchovávat si, co se osvědčilo. A najednou jsem se začala cítit svobodnější a sebevědomější. Přesvědčila jsem se, že nemusím mít strach, když se něčeho zbavuji, protože je to tvůrčí proces, při kterém rostu díky tomu, že se otevírám novým věcem.

Vidím, slyším, cítím, myslím, mluvím a jednám – stejně jako vy. Máme tak k dispozici nástroje, které nám pomáhají kvalitně a vědomě žít, mít blízko k jiným, být srdeční, spokojení, autentičtí a nacházet tak smysl ve světě, ve kterém jeden druhého potřebujeme. Nejdříve však potřebujeme najít cestu sami k sobě a zdravou sebelásku, abychom tu byli pro druhé v té nejlepší možné podobě. Je naší přirozeností, že dokážeme sami sebe přetvářet i vytvářet.

Vždycky jsem si přála naplňovat slova obsahem, sdílet jejich prostřednictvím své pocity a vyjadřovat podpůrné myšlenky. Vděčnost mě přivedla k tomu, že jsem všechny své eseje sesbírala, utřídila, vylepšila, upravila a seskupila do knižní podoby, aby mohly posloužit těm, kdo touží „vzplanout“. Provázení ostatních je pro mě totiž cosi jako jiskra, která dokáže v člověku zapálit plamen a zahřát ho tak, aby si své hoření reguloval sám, podle svých představ a očekávání.

Jsem vděčná za to, že součástí mojí práce je mimo jiné i to, že pomáhám ostatním „zatopit“ v jejich mentálním, fyzickém, duševním a emočním krbu. Obdivuji každého, kdo se rozhodne chránit svůj vnitřní oheň a podle potřeby na něj přikládat. Je v tom krásná nezdolnost, síla, tvořivost, ale i něha, srdečnost a láskyplnost.

Jak knihu co nejlépe využít ve svůj prospěch

Pokrok začíná uvědomováním a pokračuje rozhodným, praktickým činem. Proto v textu najdete pasáže, které jsou označeny následujícím způsobem:

Otázky k zamyšlení

Inspirujte se

Odhodlejte se

Jednejte

P. S.

Jejich úkolem je vyzvat vás k zamyšlení nad tím, zda něco podobného neznáte i z vlastního života. Jsou to otázky, které vás mohou dovést k tomu, že si vybavíte své myšlenky a pocity v podobných situacích, uvědomíte si své dosavadní strategie a pokusy o řešení a ujasníte si, které své reakce (vnitřní nebo vnější) byste chtěli zlepšit.

Jakýkoli podnět je inspirací a povzbuzením k vašemu osobnímu rozvoji. Kdykoli se zabýváte svými postoji, kdykoli se stavíte čelem k úkolům a požadavkům života, trénujete svou vnitřní sílu (nejednou nevědomky). Můžete po této knize sáhnout, kdy budete chtít, podle svých zájmů a potřeb. Bude na vás čekat a bude připravená vám dobře posloužit.

Při čtení si dovolte vybírat to, s čím se ztotožňujete, klidně mi oponujte a veďte se mnou pomyslný dialog. Nechte se vést svou intuicí a pocity. Inspirujte se myšlenkami, které vás osobně oslovují. Vyzkoušejte podněty a rady, jež se vás osobně dotýkají. Odvážně se vším experimentujte – nemáte co zkazit, pouze tím získáte. A rozhodně si o přečteném s někým promluvte, abyste se utvrdili v tom, co to pro vás skutečně znamená. Nejlepšími odborníky na sebe samé jste však vy sami a váš vnitřní hlas vás povede k tomu, co pro další rozvoj potřebujete.

A chci vás ještě o něco poprosit – upřímně se těšte z každého, i malého pokroku, který ve vztahu k sobě nebo k druhým zaznamenáte. To vám pomůže vytrvat a do vašeho života vejde změna, která vám dopřeje více uvolnění, lehkosti a radosti – ze sebe i z druhých.

Knihu můžete využít rovněž jako pomůcku pro pravidelnou sebereflexi nebo jako vodítko, chcete-li v osobním rozvoji převzít iniciativu. Už jste se přesvědčili, že nikdo vám nemůže dát víc než vaše vlastní zkušenost. A tu si můžete dopřávat kdykoli a jakkoli.

Přeji vám hodně odhodlané a nezdolné energie a odvahu pouštět se do nových výzev a opouštění komfortní zóny. Děkuji vám, že se s vámi mohu podělit o tu svou. Tak směle do toho!

Kdo jsem

Občas si dovolím žertem poznamenat, že jsem kondiční trenérka pro duchovní svaly. Nepotřebuji k tomu posilovnu ani tréninkové plány, stačí mi křesílko a koučovna, v níž se dá v bezpečí a bez hodnocení debatovat. A přestože se v křesílku sedí pohodlně, člověk se v něm nejednou i bez pohybu zapotí víc než při fyzické námaze. Posilování duchovních svalů, které nám pomáhají čelit nárokům života, dá totiž zabrat. Nejde o žádnou sprinterskou záležitost, ale o vytrvalostní běh za vlastním potenciálem štěstí a blaha. Když do toho zakomponujeme ještě hledání smyslu života a učení zdravé sebelásce a vytváření toho, co je pro nás dobré, trénujeme v podstatě nepřetržitě.

Vyplatí se to, protože každodenní duchovní dřina nám dodá klid a radost v životě bez ohledu na okolnosti. Rosteme díky ní a naše duše zkrásní. S její pomocí si pěstujeme vděčnost za všechno, co máme a víme. A už jen tím pomáháme tělu zbavit se všeho, co mu škodí. Tak získáváme energii na přesměrování pozornosti od negativních útoků vůči sobě samým k vnímání vlastní jedinečné hodnoty. A máme vyhráno: odměnou je nám naše vlastní celistvost, úplnost a dokonalost. Nevím, jestli se dá získat cennější trofej. Já jsem ji pro sebe získala. A dává mi smysl pomáhat s tím ostatním, protože vím, jaký je to triumfální pocit.

O mé cestě

Ráda lidem pomáhám se změnami. Dobře si pamatuji, jak pro mě bylo složité, když jsem se snažila najít odpovědi na otázku, kdo jsem a kam směřuji. Byla jsem případ člověka, který se odhodlá začít měnit svůj život až tehdy, když už pociťuje bolest. Chtěla jsem věřit, že všechny ty jemné, ale naléhavé signály, které moje intuice vysílala, nejsou nic vážného a že to tak nějak pomine. Jenže bolest obvykle nepřichází z ničeho nic a nepřepadne nás znenadání. Sílí postupně. Jako by nás vedla pomocí světelného paprsku. Já jsem však neviděla světlo, jen cítila horko z toho, jak jsem vzdorovala. Nejdříve jsem se zdráhala změnit, protože by to znamenalo nepříjemnosti a nepohodlí.

Co to ode mě vyžadovalo?

Nic zásadního, pouze vzdát se zdánlivého bezpečí a iluze pohodlí. Když jsem si konečně přiznala, že musím opustit zažitý a silně omezující vzorec chování, změna mi najednou přestala připadat tak těžká. Potřebovala jsem se smířit se situací, v níž jsem se ocitla, a pak přišlo na řadu přijetí odpovědnosti za ni. Už žádné výmluvy, jaká to jsem ubohá nešťastnice. Chvíli mě utěšovalo hrát si na oběť, než jsem tím vyčerpala všechny kolem sebe. Pak přišly konečně na řadu otázky: „Co mě má tato situace naučit? Jaké ponaučení si z ní mám vzít?“

Nějakou dobu trvalo, než jsem si uvědomila, co všechno mám změnit, abych svou situaci vyřešila. Vzápětí jsem se zaměřila na to, co jsem se měla naučit, a konečně jsem začala jednat. Pěkně pomaličku, krok za krokem, než se mi začalo potvrzovat, že to sice nejde ráz na ráz, ale přináší mi to radost a další chuť setrvat v odhodlání. Každý další úkol totiž s sebou přinesl příležitost k novému a lepšímu životu. Bolest začala mizet a spolu s ní i ničivé myšlenky bezmoci z toho, jak jsem se neuměla vyhrabat z pasti, do níž jsem se sama uvrhla. Obdobně jako chlapík v tomto příběhu:

Unavený lovec sklesle kráčel po lovu domů, ale najednou ztratil půdu pod nohama a propadl se do velké jámy. Pád mu vyrazil dech, a když přišel k sobě, zjistil, že leží vedle býka, který se v pasti ocitl chvíli před ním a zlomil si vaz. Když se vyšplhal na jeho robustní tělo, lehce vylezl z jámy ven. Pak si ale uvědomil, že nechat tam tolik masa by bylo škoda. Skočil znovu do jámy a nadšeně začal býka porcovat. Když skončil, celý spokojený se kochal tím, jak takové velké zvíře šikovně rozdělil na malé části. Radost ho přešla ve chvíli, kdy zjistil, že se z jámy neumí dostat, protože nedosáhne na její okraj. Když po nějakém čase jámu našla skupina lovců, všichni s údivem hleděli na její dno se dvěma kostrami – lidskou i zvířecí.

Každý z nás chce, aby se něco v jeho životě zlepšilo

Bez změny není naděje na lepší život ani na ukončení trápení. Změna je vždy žádoucí, a i když se nám to zpočátku nezdá, každá změna je změnou k lepšímu, bez ohledu na to, kam směřuje.

A přestože je naše reakce na nepředvídatelnou katastrofu prostá: „Proč právě já?“, odpověď je ve své přirozenosti bezcitná: „A proč ne?“ Užitečnější je však ptát se: „Co teď budu dělat?“ Pravda je jednoduchá: dokud žijeme, vždycky máme nějakou možnost. Když se naučíme hledat reálný prostor mezi iluzí, že se nebudeme muset dívat, jak se naše naděje ztrácí, a přesvědčením, že život nemá smysl, když ho nemůžeme řídit, stanou se z nás vítězové. Pro nalezení rovnováhy potřebujeme střední cestu, abychom zdolávání pastí nevzdali, protože věci nejsou černé nebo bílé, dobré nebo špatné.

Vím, že mi uvěříte, že zůstat stejný bolí víc než se změnit. Jakou cestou se tedy vydat? Cest, které vás mohou vést, je mnoho. Já vám nabízím kromě jiných i tu písmenkovou. Moje eseje nejsou návodem, jak si vylepšit život. Nabízím vám možnost naučit se při čtení něco o sobě a zjistit, co právě vás činí spokojenějšími a sebejistějšími.

A ještě jedno varování, než začnete přerůstat sebe sama:

Ti, kdo nemají rádi změny, se mohou cítit nepříjemně a někdy i v ohrožení, když vidí někoho blízkého, jak se aktivně snaží zlepšit svůj život. Připomíná jim to totiž skutečnost, že oni sami nedělají nic … Jejich odpor a nelibost s vámi nemají nic společného, je to jejich problém.

Kim Kiyosaki

Zaujala vás tato kniha? Koupit si ji můžete zde.

GRETCHEN RUBIN

Pořádek v pokoji, pokoj v duši

Udělejte si místo pro štěstí

Z anglického originálu OUTER ORDER, Inner Calm přeložil Ondřej Fafejta.

Odpovědná redaktorka Viola Somogyi

Technická redaktorka Kateřina Tvrdá

Obálka Kateřina Tvrdá

Obrázek na obálce Shutterstock

Výroba e-knihy Jan Hampl

Vydalo nakladatelství Portál, s. r. o.,

Praha 2020

E-knihy Portálu koupíte na:

https://obchod.portal.cz

Table of Contents

Úvod: Proč se obtěžovat s vnějším pořádkem?

1 Rozhodněte se

2 Stvořte řád

3 Poznejte sebe – i ostatní

4 Vytvořte si užitečné zvyky

5 Dodejte krásu

Závěr: Navození pokoje v duši

Poděkování

Deset tipů pro vytvoření pořádku v pokoji

Návrhy na další čtení

O autorce

Z nabídky Portálu dále doporučujeme

Tiráž